326 
Benene lave, stærke; Ydertaaen sammenvoxet med 
Mellemtaaen i første Led. 
Vingerne middellange, med 18—19 Svingfjer; Arm- 
svingfjerene indskaarne i Spidsen, de inderste aldrig saa 
lange som Haandsvingfjerene. 
Halen har 12 Styrere. 
De fleste Arter synge, og mange af dem udmærke sig 
endog ved deres kraftige, melodiske Toner. De ere sel- 
skabelige Fugle, som paa deres Vandringer ofte samle sig 
i store Skarer. Største Delen af Arterne ere Trækfugle 
eller Strøgfugle, andre forblive her hele Aaret igjennem. 
Deres Hovednæring bestaaer af Frø, Korn og Kjærner; i 
Yngletiden leve de fleste af Insekter, hvormed de ogsaa op- 
føde deres Unger. De europæiske Årter fælde kun én Gang 
om Aaret. Hos de fleste Arter er Hannen smukkere end 
Hunnen, medens Hannerne af andre Arter blot i Yngletiden 
udmærke sig ved langt skjønnere Farver og Tegninger end 
Hunnerne, idet de ved den saakaldte Bræmfælding eller ved 
Farveskifte erholde et fra Vinterdragten forskjelligt Udseende, 
men om Høsten atter iføre sig Hunnens beskedne Dragt. 
Kjødet er sundt og velsmagende. De leve i Enparring, 
bygge, med faa Undtagelser, kunstige Reder og lægge 3—6 
plettede Æg, som ruges i 14—15 Dage. 
Lærkeslægten, A/auda, L. 
Næbet middellangt, næsten lige, langstrakt keglefor- 
migt, trindt eller lidt sammentrykt; Over- og Undernæb lige 
lange; Overnæbet noget hvælvet; Randene uden Indsnit og 
ikke indbøiede. 
Næseborene paa Siderne af Næbroden, rundagtige, 
liggende i en lille blød, opstaaende Hud, tyndt dækkede 
med fremliggende Smaafjer, som i Spidserne danne Børster. 
Benene: Fodroden længere end Mellemtaaen, der ved 
Roden er sammenvoxet med Ydertaaen; Kløerne næsten 
