327 
lige; Bagkloen af samme Længde som eller længere end 
Bagtaaen. 
Vingerne temmelig store og bredfjerede; de bageste 
Svingfjer næsten lige såa lange som de forreste; 1ste meget 
kort, spids og smal, 2Zden stor og næsten lige saa lang som 
ådie; denne og åde længst. 
Befjeringen temmelig fast; Fjerene paa Båghovedet ere 
lange og kunne reises til en større eller mindre Top. 
Kjønnene ere væsenligt forskjellige i Farvetegning; Ungerne 
ligne de Gamle meget. 
Hos os ere de Trækfugle; de beboe især Marker, 
Skove og Heder. Deres Næring bestaaer af Frø, Insekter 
0. s. v. Hannerne ere meget flittige Sangere; de fleste 
stige syngende lodret op i Luften, hvor de flagrende holde 
sig længere eller kortere Tid. De yngle alle paa Jorden, 
bygge kunstløse Reder, lægge 4—6 Æg, som ere graat 
marmorerede eller prikkede, og opføde Ungerne med In- 
sekter. Med Piberne (Pibelærkerne, Anthus) have de en fjern 
Lighed. 
Sanglærke, Ålauda arvensis, L. 
Syn. Å. agrestis, Brehm. — Å. coelipeta, Pall. 
Dansk: Lærke, Sanglærke, Marklærke. Norsk: Lærke, Sanglærke. 
Svensk: Lårka, Sånglårka, Himmelslårka (Ystad). Færøisk: Lerkur 
(M.), Lerki (H.). 
Artsm. Rygsiden rustgraa med sortebrune Pletter; Bugsiden gulagtig- 
hvid med smaa sortebrune Pletter påa Brystet; Halen kløftet, 
yderste Styrer hvid med en sort Kant paa Inderfanen, den føl- 
gende blot hvid paa Yderfanen. 
Afbildn. Tab. XVII. g7. Han. 
Længde 72”, Vingestrækning 149”, 
Hunnen er mindre, har en tydeligere Stribe paa Kinden, 
hvidere Strube og kortere Længdepletter paa Forhalsen. 
