336 
jlærken som forekommende i Nordamerika, Siberien, Rusland 
og Polen. 
Bjerglærken synes overalt, hvor den forekommer, at 
holde sig fortrinsvis til sandede, flade Steder, navnlig Strand- 
kyster og aabne, tørre Sletter. Den er en Trækfugl, som 
fra sit nordlige Hjem vandrer sydligere mod Vinteren og 
ofte flokker sig med Snespurve. 
Dens Næring bestaaer af Frø og Insekter; de 4—5 
Æg ere graaagtige eller lyst olivenbrune med talrige bleg- 
blaa og mørkebrune Pletter, der påa den butte Ende danne 
en Krands. 
Æggets Længde og Brede: 
20 rr J5mm, 
BED) 16 » 
Verlingslægten, Æmberiza, L. 
Næbet kort, kegleformigt, i Spidsen sammentrykt ; 
Undernæbet ved Roden bredere end Overnæbet, udadtil med 
skarpe, indbøjiede Rande.  Mundvigen stærkt nedadbøiet, 
Overnæbet har paa Undersiden en haard, langagtig Knude, 
der hos de to først omhandlede Arter er meget høi og tvært 
afskaaren fortil, hos de andre Arter mindre. Næseborene 
smaa og rundagtige, tæt ved Næbroden, oventil omgivne 
af en blød Hud, ubedækkede eller næsten bedækkede af 
korte Børstefjer. Tungen lang og Øinene smaa. Benene 
korte; Bagtaaens Klo hos de fleste kort og krum, hos 
nogle lang og temmelig lige. Vingerne middellange, iste 
Svingfjer rudimentair, den, 3die og 4de næsten lige lange 
og længst af dem alle. Halen temmelig lang og bred- 
fjeret, som oftest kløftet. i z 
Verlingerne nære sig dels af Insekter, dels og fornem- 
melig af melholdige Korn og Frø, hvis Skaller de løsne 
ved Hjælp af den skarpe Knude paa Overnæbets Underside. 
