340 
Gulspurven er den hertillands talrigeste Art af Verling- 
slægten og. findes saavel i Løv- som i Naaleskove, i Buske, 
. levende Hegn og Haver, i bakkede som i flade Egne; om 
Vinteren træffes den i større og mindre Flokke ved vore 
Lader saavelsom paa Kornmarkerne, nåar disse ere blottede 
for Sne. I det sydlige og mellemste Sverrig er den almin- 
delig; i Norge træffes den ligeledes almindeligt op til 67” 
n. Br.; nordligere forekommer den langt sparsommere, men 
findes dog nu og da ynglende helt oppe i Østfinmarken. 
Paa Fjeldsiderne gaaer den undertiden op over Naaletræer- 
nes Region og ind i Birkebæltet. 
Den er ufordragelig saavel s<mod sine Lige som mod 
andre Fugle, uagtet den gjerne søger disses Selskab; kun 
stærk Kulde synes at gjøre den fredsommeligere. 
Næringen er den samme som foregaaende Årts. 
Reden, der bestaaer af Græsstraa og Hestehaar, an- 
lægger den i Begyndelsen af Mai i lave Buske eller paa 
selve Jorden blandt Græs og Mos, ofte aldeles ikke skjult. 
De 4—5 Æg ere rød- eller askegraa, med brune og sorte 
Pletter og Snirkler. 
Æggets Længde og Brede: 
18 mm. 145rmn.: 
PD y 17 » 
24 » 16,5 » 
Hortulan-Verling, Eimnberiza hortulana, L. 
Syn. Glycyspina hortulana, Cab. — Euspiza hortulana, Bonap. — 
Emberiza Mælbyensis, Sparrm. 
Dansk: Hortulan, Ortolan. Norsk: Hortulan. Svensk: Ortolan, 
Ortolansparf. 
AÅrtsm. Næb og Fødder blegrøde; Forhalsen, en Stribe over Kinden og 
en Kreds omkring Øiet straagule; Hovedet og Halsen ovenpaa 
askegraåaa med olivengrønt Skjær; Bugen og Brystet brunrøde. 
Afbildn. Tab. XXV. gl. Han. 
