343 
store Stæder. De gamle, fraadsende Romere fedede Orto- 
lanerne i mørke Kamre, oplyste med Lygter, såa at Fug- 
lene, der ikke kunde skjelne mellem Nat og Dag, vedbleve 
at æde og derved hurtigt bleve fede. 
Rørverling, Emberiza scheeniclus, L. 
Syn. E. passerina, L. (ung Fugl i Høstdragt). — E. arundinacea, 
Gmel. (gl. Fugl i Vinterdragt). — Cynchramus schoeniclus, Boie. 
Dansk: Rørspurv. Norsk: Sivspurv, Rørspurv. Svensk: Såfsparf. 
Artsm. Ryggen og Skulderfjerene sorte med gulagtige Rande; Over- 
gumpen graa; Bugsiden hvid med brune Fjerskafter; Hovedet 
og Forhalsen hos Hannen (om Vaaren) sorte med en hvid 
Nakkering; Hovedet hos Hunnen sortagtigt med rustgraa Fjer- 
kanter, uden Nakkering. 
Afbildn. Tab. XXV. gl. Han. — Suppl. Tab. 9. g/. Hun. 
Længde 6”, Vingestrækning 92”, 
I Høst- og Vinterdragten er det Sorte paa Hovedet og 
Forhalsen ganske skjult under graa Fjerkanter. 
Rørverlingen er hyppig næsten overalt i Danmark i 
dybtliggende og fugtige Egne med Moser, Grave, Damme, 
Søer og Aaer, hvor der voxer Rør, Siv, Pilebuske, Vidier, 
Elle o. s. v., hvori den søger Skjul; den er meget talrig 
i Marskegnene og hår overhovedet sit Opholdssted, hvor 
der findes Rørsangere, Rørhøns og andre Sumpbeboere; 
man seer den næsten aldrig paa Træer. Paa Bornholm er 
den ikke iagttaget. Paa den skandinaviske Halvø er den 
udbredt såa godt som overalt, hvor Lokaliteterne ere nogen- 
lunde passende for den. I Norge yngler den i stort Antal 
i Vidieregionen Syd for Fjeldryggen, men træffes om Som- 
meren sjeldent nedenfor det subalpinske Gebet; i de nord- 
lige Stifter yngler den hyppigt i Havets Niveau helt op til 
den russiske Grændse; langs Vestkysten forekommer den 
mindre talrigt. 
