350 
dernæbet. Næseborene ved Næbroden, smaa, runde, bag- 
til omgivne af en flad Hudrand, tildels bedækkede af Pande- 
fjerene. Benene korte; Tarsen kun lidt længere end Mel- 
lemtaaen. Vingerne korte; iste Svingfjer mangler (i Alt 
9 Haandsvingfjer), Zden, 3die og 4de indbyrdes omtrent lige 
lange, dog er 4de undertiden lidt kortere. Halen oftest 
kløftet. 
Finkerne nære sig alle af Frø, som de afskalle; mange 
af dem æde om Sommeren ogsaa Insekter, hvormed de til- 
dels opføde Ungerne. De yngle som oftest flere Gange om 
Aaret, leve fortrinsvis i Skove, ved Huse og i Haver; udenfor 
Yngletiden færdes de mest selskabeligt, ofte i store Skarer, 
og mange, som boe i de koldere Lande, ere Trækfugle. 
De fælde kun én Gang, om Høsten, men mange undergaae 
en Bræmfælding om Vaaren, og hvor dette- er Tilfældet, 
ligne begge Kjøn hinanden om Vinteren; hos nogle Arter 
ere Kjønnene meget forskjellige. Mange have en meget 
behagelig Sang. De fleste bygge kunstige Reder; de yngle 
almindeligvis frit paa Træer, nogle i Træ- og Murhuller. 
iste Underslægt: Kjærnebidere, Coccothraustes, Briss. 
Næbet ualmindeligt stærkt, kegleformigt og tykt, ved 
Roden af samme Høide som Hovedet; dette sidste stort” og 
med flad Pande. Halen kort og kløftet; Kroppen kort og 
undersætsig. 
Kjærnebider, Coccothraustes vulgaris, Steph. 
Syn. Lowia coccothraustes, L. — Fringilla coccothraustes, 1llig. 
Dansk: Kirsebærfugl, Kjærnebider. Norsk: Kirsebærfugl. Svensk: 
Stenknåck. - 
Artsm. Næbet lyst farvet; Ryggen brun; de mellemste Svingfjer i En- 
den betydeligt bredere end i Midten og stumpvinklet udskaarne; 
Svingfjerenes Inderfaner og Styrefjerenes Spidser med en hvid 
Plet. 
Afbildn. Tab. XXVI. (Fring. coccothraustes) gl. Han. — Suppl. Tab. 9. 
ung Fugl. 
