355 
Længde 52”. 
Hunnens brune Farve påa Hovedet er mattere, og de 
sorte og hvide Partier ere mindre rene, især hos de yngre 
Individer; forøvrigt ligne Kjønnene meget hinanden og Un- 
gerne ligeledes de Gamle. Om Vinteren ere Farverne min- 
dre rene. 
Denne her i Landet meget almindelige Art lever mere 
paa Marker, i Udkanten af Skove og i Haver, men træffes 
dog ogsaa, især om Vinteren, ved Husene i store Skarer. 
I Norge er den spredt over hele Landet, men dog langt 
talrigere i de sydligere Dele, navnlig i Kystegnene, end i 
de nordlige, hvor den dog er funden ynglende helt oppe i 
Østfinmarken. I Sverrigs sydlige Provindser er den meget 
almindelig, men bliver sjeldnere, jo længere man kommer mod 
Nord. Paa Halvøens Fjelde er den truffen flokkevis endnu 
ovenfor Naaletræregionen. Paa Færøerne har den, som det 
synes, først indfundet sig i de senere Aar og endog ynglet 
der. Den kom 1866 til Skuø, hvor den strax ynglede, se- 
nere til Sandø, og det lader til, at den har taget fast Op- 
hold påa disse Øer. 
Den er langt livligere i sine Bevægelser og smukkere 
end Husspurven. Den holder sig gjerne parvis sammen, 
endog udenfor Yngletiden, og skyer i Almindelighed Sam- 
kvem med Husspurven.  Lokkestemmen har temmelig stor 
Lighed med dennes, ligeledes Næringen, Redebygningen og 
de mindre, 5—6 Æg i Henseende til Farven. Reden an- 
lægges som oftest i hule Træer, dog ogsaa imellem Grenene 
af gamie Storkereder eller påa lignende Steder. Ligesom 
foregaaende Art yngler den flere Gange om Åaret, første 
Gang i April eiler Begyndelsen af Mai. 
Æggets Længde og Brede: 
Korn: hsær: 
SND 15,5 » 
Dens Kjød er velsmagende, og den gjør Nytte ved at 
fortære en Mængde for Frugttræerne skadelige Larver og 
