357 
ikke sjeldent op i Birkebæltet. Selv høit mod Nord, oppe 
ved Trondhjem, overvintre hvert Aar enkelte. Ifølge Muller 
er den ikke sjelden paa Færøerne, hvorimod Holm anseer 
dens Forekomst der som ganske tilfældig; noget Navn synes 
Færingerne ikke at have for den. 
Bogfinken, fornemmelig Hannen, er en af vore smuk- 
keste Smaafugle; den er livlig og kvik i alle sine Bevægel- 
ser. Paa Sommeropholdsstedet er den ikke sky. Dens be- 
kjendte, yndede Sang, der bestaaer af en Række korte Stro- 
pher, høres endnu stundom ud paa Efteraaret, naar Veiret 
er smukt. 
Dens Næring bestaaer om Sommeren mest af Insekter, 
som ogsaa udgjøre Ungernes Føde; den øvrige Del af Aaret 
lever den af mange Slags Frø og Frugter, især Bøgefrugten 
(Bog), som da er dens kjæreste Føde, og hvoraf Navnet 
Bogfinke er opstaaet. 
Den meget kunstige Rede bygger den sidst i April, 
stundom noget tidligere, snart lavt, snart høit, paa de for- 
skjelligste Træer og Buske; den er halvkugleformig, sam- 
mensat af Mos, Lav, Græsstraa, fine Rødder, Uld og Plante- 
fnug, sammenvævet med Insektspind, saaledes at det Hele 
har en skuffende Lighed med en mosbegroet Grenudvæxt, 
og Øiet har Vanskelighed ved at opdage den; det Indre er 
udforet med Plantefnug, Dyreuld, Haar, Fjer og desl. Naar 
der indtræffer koldt og raat Veir, efterat Reden er bygget, 
er det ikke sjeldent, at Fuglen forlader denne. Den yngler 
to Gange om Aaret; Æggene ere bleggraa eller blaalige, 
med sortebrune, større og mindre Punkter, oftest rødbrunt 
skyløbne. 
Æggets Længde og Brede: 
korn forrn 
BRET 15,5» 
Fuglefængerne bruge ofte Bogfinken som Lokkefugl for 
andre Finkearter, især fra Midten af September til Mortens- 
dag og om Foraaret hele Marts Maaned igjennem. Om Vin- 
