361 
hvor den endog ofte overvintrer; paa Fjeldsiderne synes 
den ikke at overskride Granbæltet. I Sverrigs sydlige Egne 
var den tidligere temmelig sjelden om Sommeren, men er 
nu langt almindeligere, om den end ikke kan kaldes hyppig. 
Om Vinteren træffes den talrigere, men dog ikke i stor 
Mængde. Fra Færøerne kjendtes den ikke, da Mullers Ar- 
beide udgaves (1863); senere ere flere Exemplarer trufne 
deroppe, saaledes den 10de December 1865, da et dødt 
Individ blev fundet drivende i Søen, den 24de April 1869, 
den 16de August 1871 og den 17de November 1874 (Muller, 
Reinh,). 
I Legemsbygning er denne den kraftigste af Iriskerne; 
dens egenlige Sang er ubetydelig. 
Næringen bestaaer hovedsagelig af Frø, især olieholdigt, 
f. Ex. Raps-, Kaal-, Spinat- og Hampefrø, hvilket den af- 
skaller. Om Vinteren fortærer den ogsåa Træknopper. 
Den yngler hyppigt her i Landet, i Haver, ved Byer, 
i Lunde og Smaaskove, især unge Naaleskove, og bygger 
Rede i Buske, Træer eller Hække, ofte i Kløfterne af kron- 
huggede Linde og Pile, i Graner 0. s. v.; Reden er kun- 
stigt bygget af Mos eller Lav og Uld, indvendigt foret med 
fine Rødder og Haar. De 4—6 Æg, som lægges midt i 
April, ligne Torniriskens, men ere større, blaahvide med 
sorte, brune og rødagtige Pletter. 
Æggets Længde og Brede”): 
DSE ISSLLE 
21,5 » Sy 
Påa sammenbundne Hampeknipper, bestukne med Lim- 
pinde, saavelsom paa Lokkebusken fanger man den let. 
") I Apoth. Benzons Samling findes et enkelt Kuld fra Charlottenlund, 
i hvilket Æggene maale 23 mm. og 13 mm. 
