367 
4—5 Æg, som have Lighed med Torniriskens, men ere 
mindre, ere blaalighvide, tyndt bestrøede med leverbrune og 
graa Punkter, især ved den butte Ende. 
Æggets Længde og Brede: 
16mm. 1 2mm. 
19 » l4 » 
Den fanges om Vinteren under Slaggarn og paa Lim- 
pinde. Da Individerne holde sig tæt samlede i meget store 
Flokke, kan man med Dunsthagel skyde en stor Mængde i 
ét Skud; Forf. har i Januar 1848 ved Veile Fjord saaledes 
fældet over 30 Stkr. påa éngang. 
Blandt de forskjellige konstante Varieteter af denne Årt, 
ansees flere endnu af nogle Forfattere som selvstændige 
Arter, saaledes navnlig Å. alnorum (Å. magnirostris, Sundew.), 
der især udmærker sig ved sit længere Næb; denne Form 
tilhører fornemmelig de nordligste Dele af den skandinaviske 
Halvø og Rusland, men forekommer dog ifølge Collett om 
Vinteren lige såa hyppigt ved Christiania som Hovedarten. 
Ved et senere Eftersyn af de ovennævnte Individer fra 
Veile-Egnen viste det sig, ifølge Forf.s Angivelse i Tillæget 
til «Danmarks Fugle», at der mellem disse fandtes et Exem- 
plar af Arten Acantlus canescens, Gould (Fr. borealis Temm. 
Fr. Hornemann, Holbøll), der udmærker sig ved en be- 
tydeligere Størrelse, et kort og meget tykt Næb, en lysere 
rød Hætte, bredere, hvide Tværbaand paa Vingerne, brede, 
hvide Kanter paa. Svingfjerene og Styrerne samt en i Vin- 
terdragten rent hvid Overgump. (Afbildn. Tab. LV. Supple- 
menttavle).. Dersom Angivelsen er rigtig, foreligger her, 
saavidt Udg. bekjendt, det eneste Tilfælde af denne Arts 
Forekomst i Danmark og overhovedet i Skandinavien; men 
der er al Grund til at troe, at en Forvexling af Skind fra 
