374 
Om Vinteren, naar Frosten indfinder sig, besøger den paa 
sine Vandringer vore Skove og Haver, ofte endog i stor 
Mængde. Mange forblive her Vinteren over, og enkelte 
kunne træffes endnu i Mai. Paa den skandinaviske Halvø 
forekommer den om Sommeren i Mellem- og Sydsverrig, 
indtil Smaaland, og i Norge saavel i Landets østlige Dele 
som langs Vestkysten; den træffes endog ovenfor Polarcirkelen 
og skal være bemærket i Østfinmarken. Om Efteraaret og 
Vinteren kommer den flokkevis til aabne og beboede-Steder, 
medens den om Sommeren holder sig skjult i Skovtyk- 
ningerne. 
Da den er en fredelig og tillidsfuld Fugl, lader den sig 
let temme og er meget lærvillig til at efterligne Melodier. 
Dens Lokkestemme har en høist behagelig, skjøndt noget 
melankolsk Tone. Begge Kjøn synge, dog er Hannens Sang 
bedre, mere vedholdende og højere end Hunnens. 
Dens Næring bestaaer især af Frø af Naaletræer, El, 
og Birk; om Efteraaret af Enebær, Korstorn, Liguster, 
Hvidtorn, Hyben, Hyld og især Rønnebær; ligeledes fortærer 
den om Vinteren Træknopper og Frø, især olieholdigt, af 
forskjellige Urter. 
Til Yngleplads foretrækker den skovrige Bjerg-Egne. 
Reden er temmelig kunstigt bygget af tynde Riskviste, fine 
Rødder, Græsstraa og Græsblade, blandede med Skjæglav, 
indvendigt foret med Haar og Uld. De 4—5 Æg ere bleg- 
grønne eller blaahvide med brunagtige og violette Punkter 
og Pletter paa den butte Ende. De lægges sidst i Mai. 
Æggets Længde og Brede: 
foam Tårerne 
2: 16 » 
Dompappen er let at skyde eller at fange i Springdoner, 
paa Limpinde samt påa Lokkebusken. 
Kjødet er meget bittert, men spises dog hvor den 
fanges eller skydes i Mængde. Hannerne vurderes høiest 
for deres Skjønhed og Sang. Ved at afgnave Knopper paa 
| norske Exemplaårer. 
