386 
Duerne danne i flere Henseender Overgangen fra Spurve- 
fuglene til Hønsefuglene, og medens de af nogle Forfattere 
henregnes under disse, af andre under hine, betragtes de 
af flere Ornithologer som udgjørende en selvstændig Orden. 
De have en hurtig, udholdende Flugt, leve i Enparring, 
men flokke sig om Efteraaret i store Skarer. De fleste 
yngle to Gange om Aaret og lægge kun et ringe Antal Æg. 
Reden anlægges mest paa Træer og Klipper. Ungerne, der 
ved Fødselen ere blinde, blive i Reden, indtil de ere flyve- 
færdige, og mades af Forældrene med Plantefrø, der gylpes 
op efter først at være blevet opblødt i disses Kro. Ogsaa 
de voxne Duer leve næsten udelukkende af Planteføde, især 
af Frø, der sluges hele. Undertiden tåge de ogsaa smaa 
Snegle, og ligesom Hønsene sluge de ofte Smaastene for at 
fremskynde Fordøjelsen. 
De selv i Yngletiden selskabelige Duer forene sig paa 
deres Vandringer og Streiferier ofte i store Skarer. Dog er 
der ingen anden Art, der i saa Henseende kan maale sig 
med den nordamerikanske Vandredue, af hvilken man har 
seet Flokke, der efter en omtrentlig Beregning håve inde- 
holdt over en Billion Fugle, som optog et Fladerum af ad- 
skillige Kvadratmile, opfyldte og formørkede Luften, og hvor 
de nedlode sig, bleve dræbte i uhyre Antal (Frorieps Notitzen, 
Bd. XVII, Jahrg. 1827, Pag. 257. 
Dueslægten, Columba. 
Næbet tyndt og bøieligt, Overnæbet højere ved Roden 
og mod Spidsen, som er noget nedbøiet; Næseborene 
næsten i Midten af Næbet; Fødderne korte, temmelig under- 
sætsige, bløde; Vingerne lange, med stærke Svingfjer, 
hvoraf den Iste kun er lidet kortere end Zden, som er 
længst; Fjerklædningen kort og glat, oftest med stærk grøn 
og purpurfarvet Metalglands paa Brystet. Halen har 12 
Styrefjer. 
