405 
Agerhønen findes som Standfugl, undertiden, navnlig i 
haarde, snefulde Vintere, som Strøgfugl udbredt overalt i de 
danske Provindser, med Undtagelse af Bornholm, hvor Hønse- 
fuglene overhovedet slet ikke ere repræsenterede”). Talrigest 
synes den dog at forekomme i Sandklitterne ved den vestjydske 
Kyst, fra Ringkjøbing Fjord sydefter.  Endskjøndt den vel 
ikke saa let ganske kan udryddes, er den dog i de senere 
Aar umiskjendelig i Aftagende flere Steder her i Landet, 
især hvor der mangler Skov og levende Hegn, og hvor 
Jagtfuskerne med større Lethed kunne efterspore og skyde 
den, og hvor den i snefulde Vintere er udsat for at om- 
komme af Mangel påa Næring eller for at indfryse under 
Sneen, hvilket i skovløse, aabne Egne ofte er Tilfældet. 
Agerhønsene høre ikke oprindeligt hjemme paa den 
skandinaviske Halvø. Ifølge Nilsson siges de at være bragte 
til Sverrig for henimod 400 Aar siden, men efter den Tid 
have de spredt sig over næsten hele Landet; til Norge kom 
de først i 1733 fra Bohuslehn gjennem Smaalehnene, hvor 
de efter kongelig Befaling bleve fredlyste i tre Aar, og udbredte 
sig over hele Christiania Stift; endnu i 1780 forekom de, ifølge 
Collett påa Hadeland, men synes derefter atter at være for- 
svundne, indtil de i 1811 paany indvandrede og udbredte 
sig over Christiania og Hamar Stifter, hvor de, ligesom i 
den østlige Del af Christiansands Stift periodisk optræde i 
Mængde. Langs Norges Vestkyst have de endnu ikke vist 
sig, og man har forgjæves søgt at indføre dem ved Sta- 
vanger; i Trondhjems Stift er Forsøget derimod lykkedes. 
Paa Fjeldsiderne hår man fundet dem ynglende oppe i det 
”subalpinske Gebet. 
Om Dagen er Agerhønen sædvanligvis rolig; det er 
især om Morgenen og om Åftenen, at den gaaer efter Føde. 
Dens Næring bestaaer i Hede-Egnene for en stor Del af 
Bær; den i de vestjydske Sandklitter forekommende store 
+) Bornholmerne betegne Vagtelkongen med Navnet «Agerhøne». 
