É 409 
kJ 
Hvor Hannen har flere Hunner omkring sig, holder den 
sig ikke til én alene; maa den ogsaa nøies med kun én 
Hun, gives der blandt de indenlandske Fugle, som leve i 
Enparring, neppe en eneste saa troløs Mage og saa slet 
Familiefader som Vagtelhannen, der i såa Henseende ligner 
Hannen hos alle polygamiske Fugle. 
Naar man forstaaer at efterligne dens Lokkestemme, i 
hvilket Øjemed man har konstrueret en særgen Pibe (Vag- 
telpibe), lader den sig let hidkalde og skyde. 
Urfugleslægten, Tetrao, L. 
Næbet kort, stærkt, tykt og hvælvet foroven, kun svagt 
sammentrykt; Næseborene ved Næbroden rundagtige, 
dækkede af en blød, hvælvet, tæt befjeret Hud og ganske 
skjulte af Pandefjerene; over Øiet en nøgen, høirød, med 
store Vorter tæt besat Hudkam; Benene lave og stærke; Tar- 
serne fjerklædte lige ned til Tæerne; disse nøgne, oventil 
belagte med hornagtige Tværskinner, paa Siderne med en 
Række store Hornskjæl og under disse kamformigt frynd- 
sede. Vingerne meget hvælvede og korte; de forreste 
Svingfjer meget smalle; Halen med 18 Styrere. 
Hannerne ere hos de fleste Arter meget større og an- 
derledes farvede end Hunnerne; Ungerne ligne. de sidst- 
nævnte. 
Disse vilde og sky Fugle opholde sig fornemmelig i 
Skovene, især i Bjerglande og påa skovløse Hedestrækninger. 
De leve i Flerparring, saa at Kjønnene blot søge hinanden 
i Parringstiden. Naar denne er forbi, adsprede Hunnerne 
sig i Skovene eller paa Hederne for at lægge Æg og opføde 
deres Afkom. Hannerne slaa sig gjerne flere sammen og 
streife flokkevis omkring; Ungerne følge Moderen til næste 
Foraar. 
Føden bestaaer af Skov- og Hedefrugter, Knopper, Frø, 
Blade, Insekter og Insektlarver. Kjødet er velsmagende, og 
disse Fugle ere derfor en vigtig Gjenstand for Jagten. 
