423 
Tam Paafugl, Pavo cristatus, L. (domesticus). 
Hovedets vifteformige Fjertop er bevægelig og hår grøn- 
ligt Metalskjær. De 20—24 Fjer, af hvilke den bestaaer, 
ere hos Hannen omtrent 2” lange og have kun Fane i 
Spidsen.  Skafterne ere hvidlige.  sHunnens Fjerkam er 
kortere. Fødderne graabrune. Hovedet, Halsen og For- 
brystet blaa med violet og gulgrønt Metalskjær. Over og 
under Øiet en hvid Stribe. De korte, afrundede Rygfjer 
have gulgrøn Metalglands og fløielssorte Rande. De øvre 
Haledækfjer ere hos Hannen meget lange, undertiden over 
4 Fod.  SStraalerne sidde enkeltvis og spredt paa hele 
Skaftet med Undtagelse af det yderste Parti, hvor de danne 
en sammenhængende Fane, der er prydet med en Øieplet 
af de skjønneste og mest glimrende Farver. Brystet, Bugen 
og Undergumpen sorte med grønlig Glands. Hunnen er 
mindre end Hannen, og dens Haledækfjer, der ere meget 
kortere, mangle Øieplet. Kroppen er graabrun, med nogle 
større hvide og mindre grønne Pletter paa Hovedet. Halsen 
og Brystet grønne, det sidste med hvide Fjerspidser. Spore 
mangler hos Hunnen. 
Denne prægtige Fugl har sit Hjem i Forindiens, Ås- 
sams og Øen Ceylons Skove, hvor den paa sine Steder 
forekommer i store Flokke, og hvor den i sin vilde Til- 
stand optræder med endnu større Farvepragt end den 
tæmmede Form. Paa forskjellige Steder i Indien betragtes 
den som en hellig Fugl, og ved adskillige af Hinduernes 
Templer opholder der sig store Flokke af halvvilde Paafugle, 
for hvis Føde de ved Templerne ansatte Præster have 
at sørge. 
Paafuglen flyver kun ugjerne og søger i Regelen at 
undflye Faren ved at løbe; dens Flugt er tung og støjende, 
og den hæver sig sjeldent høit i Luften. Dens Næring be- 
staaer af Korn og andre Plantedele, men den tager ikke 
sjeldent Insekter og mindre Hvirveldyr, især smaa Slanger, 
