424 Å 
som den tildels fortærer. Dens Skrig, som navnlig høres i 
Parringstiden, er meget stærkt og yderst ubehageligt. Om 
Efteraaret mister den ved Fælding sine glimrende Haledæk- 
fjer, der først henimod Foraaret, naar Parringstiden nærmer 
sig, bryde frem paany. De nævnte Fjer findes dog ikke 
hos Hannen, førend i det tredie Aar, paa hvilken Tid den 
bliver avledygtig. 
Den vilde Paafugl lægger i Indien Æg i Juni, Juli og 
August Maaned, dog kan man sine Steder finde dens Æg 
- endnu ind i Oktober. Her hos os lægger Paafuglen i Mai 
Maaned 8—15 Æg, der ere brungule eller hvidgule med en 
Mængde smaa brune Punkter og enkelte større Pletter. 
Æggets Længde og Brede: 
68 mm 57 mm. 
Mo ED 51 » 
70 » 5 » 
Man antager, at Paafuglen første Gang er bleven bragt 
til Europa med Alexander den Stores Tog fra Indien. 
I Grækenland blev den helliget til Juno og underholdt ved 
hendes Tempel paa Samos. Først senere kom den til Rom, 
hvor der var forbeholdt den en ganske anden Rolle, idet 
den blev Gjenstand for Gastronomernes Efterstræbelser ; 
navnlig blev dens Tunge og Hjerne anseet for det Lækkreste 
af Alt og udgjorde Hovedingredientserne i en af Keiser 
Heliogabals Livretter. Til det øvrige Europa synes den først 
langt senere at være kommen, og endnu i det 14de Aar- 
hundrede var den en stor Sjeldenhed i England og Tydsk- 
land. I de fleste Egne af Skandinavien er den udbredt som 
Husfugl, men holdes dog fornemmelig som Pragtfugl paa 
de større Herregaarde og intetsteds i synderligt Antal. 
