425 
Fasanslægten, Phasianus, L. 
Næbet middellangt, nøgent og bredt ved Roden. 
Overnæbet bøiet og længere end Undernæbet. Næseborene 
ved Næbroden, foroven dækkede af en hvælvet, bruskagtig 
Hud. Hovedet med nøgne, vortede Pletter, navnlig Øie- 
og Kindregionen. Benene kraftige, Fortæerne forenede 
ved Rodledet.  Bagtaaen høitsiddende, Fodroden væbnet 
med en stærk Spore (hos Hannen). Vingerne korte, af- 
rundede; 4de og dte Svingfjer længst. Halen spidst ud- 
løbende, taågformig, med 18 Styrefjer. 
Almindelig Fasan, Phasianus colchicus, L. (Ædelfasan). 
Nakkefjerene noget forlængede, Skuldre og Bryst med 
sorte Pletter, Svingfjerene med uregelmæssige Tværstriber, 
Halen med sorte Tværbaand. 
"Hannen har en Længde af 32”, af hvilke Halen ud- 
gjør de 20”. Dens Hoved og Hals ere sorte med grøn og 
blaa Metalglands. Forryggen, Siderne, Kraven og Bugsiden 
ere prægtigt gulrøde med fløielssorte Pletter og 'Tværstreger, 
Halen brungraåa med sorte Tværstriber og brede røde Fjer- 
rande. Hunnen opnaaer ikke samme Størrelse og har langt 
uanseeligere Farver; den er graaspraglet med sorte Pletter 
påa Ryggen, Skuldrene, Hovedet, Halsen og Forbrystet; 
Bagbrystet er rødligt, Halen gråa- og sortspraglet med ure- 
gelmæssige sorte Tværbaand. 
Fasanens oprindelige Hjem er Landene omkring det 
kaspiske Hav og det sydvestlige Asien. Meget langt til- 
bage i Oldtiden, ifølge Sagnet allerede med Årgonautertoget, 
skal den være bragt til Grækenland fra Egnen omkring 
Floden Phasis i Landet Colchis. Fra Grækenland har den 
udbredt sig til Italien og derfra være bleven ført til Syd- 
frankrig og Tydskland. I Østerrig og Bøhmen lever den 
nu påa mange Steder i vild Tilstand, hvorimod den i de 
europæiske Middelhavslande er såa godt som udryddet. 
