427 
Bankivahønen, Gallus Bankiva, Temm. 
har sit Hjem i Javas og Indiens Skove.  Hudlapperne paa 
Hovedet ere røde, Kammen tandet og Halen næsten hori- 
zontal. Hovedet, Halsen og de lange Nakkefjer ere guld- 
glindsende, Ryggen og Vingedækfjerene kastaniebrune med 
sortegrønt Skjær, Brystet sort med gulgrøn Metalglands, 
Svingfjerene rustfarvede, Bugen og Halen sorte, Øinene 
rødgule, Fødderne skifersorte.  Hannens Længde c. 25”, 
hvoraf Halen udgjør c. 14”. Hunnen er mindre og dens 
Hale mere vandret. Hovedets Hudiapper ere mindre end 
hos Hannen, og de långe Halsfjer ere sorte med hvidgule 
Rande. Forøvrigt er Rygsiden brunt- og sortspraglet, Bug- 
siden lyst brungul. 
Denne Art skal i fri Tilstand være yderst vild; den op- 
holder sig fortrinsvis i de tykke Bambuskrat paa Bjergene. 
Kalkunslægten, Meleagris, L. 
Næbet kort og stærkt; Overnæbet hvælvet, krummet, 
ved Roden beklædt med en nøgen Hud, der som en elastisk, 
nedhængende, kjødagtig Lap hænger ud over Næbet, men 
kan reises. Paa Hovedet og Forhalsens øverste Halv- 
del findes nøgne, kjødagtige Hudvorter og paalangs ad 
Struben en nøgen, fremspringende Hudfold. Vingerne 
ere korte og stærkt afrundede; iste Svingfjer kortest, 2den 
af samme Længde som Øde, åde og dte længst. Halen, 
der bestaaer af 18 Styrefjer, er afrundet og kan reises, idet 
Fjerene spredes hjulformigt. Benene ere nøgne, kraftige 
og (hos Hannen) forsynede med en kort, svag Spore. Hun- 
nerne ere betydeligt mindre end Hannerne, og deres Farver 
mindre stærke. De kunne ikke reise Halen. 
Af Kalkuner kjendes tre Arter (/MZeleagris gallopavo, L., 
M. Americana, Batr. og M. ocellata, Cuv.), alle hjemme- 
hørende i Nordamerika. Fra den førstnævnte nedstammer 
28 
