431 
hvor de, ofte op til Bugen, vade efter deres Føde; faa 
indlade sig frivilligt paa at svømme, men i Fårer svømme 
mange af dem godt, og nogle kunne endog dykke. De 
hurtigtløbende have i Regelen en hurtig Flugt, de langsomt- 
gaaende (Heirer, Traner, Storke) flyve mindre raskt; hine, 
hvis Antal er størst, sætte sig næsten aldrig paa Træer, 
men næsten stedse paa Jorden, hvor de ogsaa yngle; de 
andre yngle tildels paa Træer, Klipper eller i Sumpe 0. l. St. 
Æggenes Åntal er sædvanligt 3—4, hos nogle faa Årter 
10—12. Hos nogle opfødes Ungerne i Reden, indtil de 
kunne flyve; hos de fleste løbe de af Reden, saasnart de 
ere udrugede. 
Alle vore indenlandske Arter ere Trækfugle. De gamle 
Hanner vandre først bort; Ungerne og Hunnerne senere. 
I Flugten strække de deres lange Ben lige tilbage for at 
skaffe Modvægt mod den lange Hals. De fleste have et 
spiseligt, adskillige et meget velsmagende Kjød. 
lste Familie: Hønsevadere, Alectorides, Schinz. 
Næbet kortere eller ikke længere end Hovedet, tem- 
melig tykt, stærkt og haardt; Overnæbet bøiet, hvælvet, i 
Spidsen ofte krogformigt. 
Bagtaaen mangler enten ganske eller er lille og høit- 
siddende. 
De leve paa store, åabne Sletter og Sandstrækninger 
eller paa sumpige Steder. Deres Næring bestaaer af Korn, 
-Frø og andre Plantedele, Insekter og Larver eller udelukkende 
af disse Dyr. Ungerne forlade Reden strax efter Udrugningen. 
Trappeslægten, Ois, L. 
Næbet kortere end eller ligesaa langt som Hovedet, næsten 
kegleformigt, sammentrykt mod Spidsen; Mundvigen strækker 
