439 
ved en Hud, der er noget større end den, der findes mellem 
Indertaaen og Mellemtaaen. Vingerne middellange, 2den 
Svingfjer længst. Halen næsten kileformig, bestaaende af 
14 Styrere. 
Arterne af denne Slægt leve parvis påa øde, sandede 
og tørre Sletter. Fra Tråpperne adskille de sig i Leve- 
maade fornemmelig derved, at de hverken æde Grønt eller 
Korn. Kjønsforskjellen er ubetydelig; Hunnen er blot noget 
mindre. De løbe meget og ualmindeligt rask, ere særdeles 
sky og flyve langt lettere end Trapperne. Deres Næring er 
store Insekter, Larver og Orme; de dræbe og fortære ogsaa 
Mus samt andre smaa Pattedyr, mindre Krybdyr o. s. v. 
Il Europa gives kun én Årt. 
Europæisk Triel, Oedicnemus crepitans, Temm. 
Syn. Charadrius Oedicnemus, L. — Otis Oedicnemus, Lath. — 
Oedicnemus griseus, Koch. 
Artsm. Brungul med mørkebrune Skaftpletter; Struben, Tøilerne og 
Øieregionen hvide; de to yderste Svingfjer sorte med Hvidt; 
over Vingen to, med dens Overrand paralleltløbende, hvidagtige, 
mørkt begrændsede Tværstriber; Næbet gult med sort Spids, 
Ben og Iris gule. 
Afbildn. Tab. XXIX. 
Længde c. 16”. 
I Efteraarsdragten ere Farverne mest levende, Tegnin- 
gerne renere; Overkroppen hår et rustfarvet Anstrøg, som 
udbreder sig paa Forhalsens nedre Del; om Foraaret ere 
Fjerrandene mere slidte og Fjerenes Farver blegere,. hvor- 
imod Næbet og Fødderne have en stærkere gul Farve. 
Længere hen i Sommeren afbleges og slides Fjerene i den 
Grad ved Solens, Luftens og Veirligets Paavirkning, at de 
faae et stygt, næsten pjaltet Udseende, omtrent som Skind, 
der ere stærkt angrebne af Møl. 
