453 
og sortplettet; Ungerne have kortere Top og ligne de Gamle 
i Vinterdragt. En næsten ensfarvet, lys Varietet fra Holsten 
(Woåldike) findes i det zoologiske Museum. F. Hornemann 
iagttog flere Aar itræk paa Lingsaa Enge i Vendsyssel nogle 
Viber med hvide yderste Svingfjer. Hr. Splittorp har ifølge 
Meddelelse til Forf. skudt en renhvid Varietet den 20de 
Juni 1860. 
Denne almindeligt bekjendte Fugl forekommer hyppigt 
ynglende påa Enge og Hedemarker overalt i Dånmark 
og de forhenværende Hertugdømmer; påa Bornholm synes 
den at være mindre talrig end i det øvrige Danmark; 
undertiden kommer den hertil i første Halvdel af Februar 
og maa da, ved indtræffende Frostveir, holde sig til aabne 
Vande og Kilder. Faber saae i Januar 1823 Flokke af 
Viber ved Horsens. Efter Steenbergs Optegnelser ankom 
den til Helsingør-Egnen 1833 den i1ste, 1836 den 19de, 
1837 den 30te, 1838 den 4de, 1840 den 20de og 1841 den 
18de Marts. Ifølge Dyrlæge Grills Optegnelser ankom Viben 
til Odense-Egnen: 
1868 den 3die Marts. 1872 den 23de Februar. 
1869 — 12te Februar. 1873 — Yde Marts. 
1870 — iste Marts. 1874 — I1ste — 
1871 — 24de Februar. 1875 — 3die — 
Viben hører, næst Lærken og Stæren, til vore første 
Foraarsforkyndere; med den sidstnævnte træffer man den 
gjerne sammen i store Flokke. I August og September for- 
svinde de efterhaanden (blot enkelte sees i Oktober og No- 
vember), for åt overvintre i det sydlige Europa. I Norge 
forekommer den yderst talrigt paa flere Steder i de sydlige 
Stifter, nåvnlig i Kystegnene i Christianssands Stift; langs 
Vestkysten træffes den hyppigt op til Smølen, spaårsommere 
op imod Nordland og kun undtagelsesvis Nord for Polar- 
cirkelen. I Landets indre Dele er den sjeldnere, men er 
dog flere Gange truffen endog høit oppe i Gudbrands- 
dalen. I Sverrig er den meget almindelig i de sydlige Pro- 
