459 
er almindelig paa Færøerne, hvor den ankommer i Midten 
af Marts, for atter at drage bort i Slutningen af September. 
Dog overvintre enkelte Individer der. Paa Island, hvor den 
er hyppig, især ved Øens sydlige Kyst, er den, mærkeligt 
nok, Standfugl. I Begyndelsen af September drage de In- 
divider, der om Sommeren have opholdt sig i den nordlige 
Del af Øen, til dennes Sydkyst og forene sig med de der 
levende Kammerater i store Skarer, der blive hele Vinteren 
over ved Kysten. Henimod Slutningen af Marts vende de 
fra Nord af ankomne Individer atter tilbage til deres Yngle- 
plådser. I Grønland er den truffen enkelte Gange, men 
dens Forekomst der er at betragte som ganske tilfældig. 
Den foretrækker stenede Strandbredder til Opholdssted 
og er, uagtet sit klodsede Udseende, en livlig, snild, for- 
sigtig og sky Fugl. Den vader gjerne ved Strandbredderne 
eller sidder paa Stene, der rage frem over Vandet. Dens 
Næring bestaaer hovedsagelig af Orme og Krebsdyr, som 
den dels faaer ved at grave med sit Næb i Sandet, dels ved 
at rode i Tangen paa Kysten”). Ved sit stærke Skrig ad- 
varer den andre Fugle mod Fare. Den svømmer med Let- 
hed, og anskudt søger den at skjule sig ved at dykke. 
Den forekommer ynglende påa mange af vore mindre 
Øer, talrigst paa Øerne ved den slesvigske Vestkyst, dog 
ogsaa enkeltvis ved Kysterne. Påa Amrom lade Beboerne 
den udruge Hønseæg. Paa Færøerne yngler den aldrig 
høit tilfjelds. Reden er der indvendigt belagt med smaa 
Stene og en lille haard Lyngkvist. Efter Millers Angivelse 
træffes Reden meget sjeldent anlagt i Græsset, men derimod 
i Grus. Som oftest finder man flere ufuldførte Reder om- 
%) Nilsson og med ham flere Forfattere, saaledes Kjærbølling (Danm.s 
Fugle, S. 257), angive, at den fortrinsvis lever af Muslinger, hvis 
Skal den sønderhugger med sit stærke Næb, men dette modsiges 
med Bestemthed af Faber (Ueb. d. Leben d. hochnordisch. Vågel, 
Pag. 287). Udg. 
30 
