466 
za 
Storkeslægten, Ciconia, Briss. 
Næbet meget længere end Hovedet, lige, stærkt, lang- 
strakt kegleformigt, sammentrykt, spidst; Næbryggen af- 
rundet, Næbrandene skarpe; Næseborene nær ved Næbroden 
danne en smal Revne i Næbets Hornmasse, uden tydeiig 
Næsegrube; Øiekredsen og den lille Svælgpose ved Si- 
derne af Næbet nøgne; Benene høie, nøgne høit op over 
Hælen; Tæerne forenede ved en Hud i første Led; Bag- 
taaen naaer kun Jorden med den yderste Trediedel; Kløerne 
korte, flade, helrandede. Vingerne middellange; iIste 
Svingfjer kortere end 2den, denne lidt kortere end 3die, 
som tilligemed 4de og dte er længst. 
Storkene ere store Fugle, der leve i Sumpe og ved 
Vandbredder, hvor de fornemmelig nære sig af Krybdyr, 
Padder, Fiske, smaa Pattedyr, unge Fugle, Orme, Æg og 
Insekter, men ikke Vegetabilier. De blive — især den hvide 
Stork, der næsten kan ansees som Husfugl — overalt taalte 
og skaanede, fordi de fortære skadelige Dyr eller i alt Fald 
saadanne, som af Landalmuen ansees for skadelige. I de 
kolde Lande ere de Trækfugle; de vandre i store Skarer og 
om Dagen. I deres Væsen og Manerer hersker der megen 
Alvor, Gravitet og Klogskab. Eiendommelig er deres Kneb- 
bren med Næbet og deres Tilbøielighed til at staa paa ét 
Ben. De leve i Monogami, bygge Rede paa Træer eller 
Huse, fælde kun én Gang om Aaret, og Kjønnene ere kun 
lidt forskjellige. 
Hvid Stork, Ciconia alba, Briss. 
Syn. Årdea ciconia, L. 
Dansk: Stork. Norsk: Stork. Svensk: Stork, Hvit Stork. 
Artsm. Hvid, med Undtagelse af Skulderfjerene, Svingfjerene og de 
store Vingedækfjer, som ere sorte; den nøgne Hud omkring 
Øiet sort og glat. 
Afbildn. Tab. XXXII. 
