473 
den ikke. I Norge er den kun truffet to Gange, nemlig 
ved Frederiksstad (1869) og senere i Vang paa Hedemarken. 
I Sverrig hører den vel til de sjeldnere Fugle, men den 
yngler dog i Smaaland, Kalmar Lehn og Østergøthland; i 
de andre sydlige Provindser træffes den nu og da, men 
altid enkeltvis eller parvis. I Yngletiden seer man den kun 
meget sjeldent påa Enge; derimod søger den sin Føde ved 
Kysterne og i Skove, især ved Skovbække. Som et Bevis 
paa dens Graadighed kan anføres, at et ungt Individ, som 
Fischer i Begyndelsen af September 1863 modtog fra Ryaa 
i Vendsyssel, havde Svælget stærkt udspilet af ikke mindre 
end 179 Exemplarer af vore to Hundesteilearter, som den 
ikke havde kunnet nedsluge, da Spiserøret og Maven ifor- 
veien vare fuldtproppede. 
Den ankommer omtrent samtidigt med den hvide 
Stork, men bliver her — som det fremgaaer af nogle 
blandt de ovenfor anførte Tilfælde — undertiden længere 
end denne. 
Saavel i Bygning som Levemaade og Forplantning ligner 
den meget den almindelige Stork, men den er mindre, meget 
sky og bygger altid fjernt fra beboede Steder, helst i større 
Skove, snart lavt, snart meget høit, i de største og ældste 
Træer; som oftest findes Reden ved Begyndelsen af Kronen 
paa et Par vandrette Grene.  Underlaget er en stor, aflang 
Bunke af Grene og Kviste, ovenpaa hvilke den egenlige 
Rede anbringes. Denne bestaaer af friskt, grønt Mos, som 
Fuglen afpiller i større Stykker og sammenføier omhygge- 
ligt, saa at kun det Grønne kommer tilsyne. Reden er 
cirkelrund, hæver sig jevnt omtrent 4” fra Underlaget og 
indeholder i Midten en afrundet Fordybning”). De 3—5 
”) Naumann beskriver Reden ganske anderledes, men vistnok paa 
Grund af en Forvexling med den hvide Storks Rede. Ovenstaaende 
Beskrivelse er meddelt af Fischer. 
