481 
og mistroisk oppebier den Faren til det Yderste, skjult i 
Rørene, hvor den da holder sig i en stiv, lodret Stilling, 
saa at den ligner en Pæl. At flyve langt over det Frie vover 
den ikke om Dagen, men om Aftenen besøger den, munter 
og mindre bekymret for Fare, de frie Vandbredder og er 
såa i Bevægelse hele Natten. Dens Stemme er et raat, 
vidtlydende, ravneagtigt Skrig; Næringen bestaaer af Fiske, 
Krybdyr, Insekter og Orme. 
Reden anlægges sjeldnere i Mosekrat, hyppigere paa 
Træer; de 4—5 Æg ere blegt blaagrønne, uden Glands. 
Æggets Længde og Brede: 
Ao mm SØRG mm. 
58 » STER 
Paa Anstand om Aftenen ved fritliggende Søer, Damme 
og Moradser skal den være lettest at skyde. 
4de Underslægt: Topheirer, Duphus, Boie. 
Indertaaen kortere end Ydertaaen; Svingfjerene og deres 
Skafter hvide. 10 Styrefjer. 
Topheire, Årdea comata, Pall. 
Syn. Å. ralloides, Scop. — Ardea erythropus, castanea, Marsigli 
d: squajotta, L. — AÅ. pumila, Lepechin. 
Artsm. Hovedfarven rustgul; Bagryggen, Gumpen, Svingfjerene og 
Styrerne hvide; Fjerene paa For- og Baghalsen have paa hver 
Side en sortebrun Længdestribe. Halen afrundet, Fødderne 
grøngule. 
Afbildn. Tab. LV. (Supplementtavle.) 
Længde 17—19”. 
Hunnen er noget mindre og neppe såa smuk som 
Hannen, der i den høiere Alder udmærker sig ved den 
kraftige, okkergule Halsfarve samt ved et rustfarvet, purpur- 
brunt Skjær over Skuldrene og Ryggen. Iris gul; det nøgne 
