si ,507 
ken den træffes fra November til April): ovenpaa askegraa 
med sorte Fjerskafter og brungråa Forvinge; Underkroppen 
hvid, graagulagtig Forhals med smaa brune Streger og 
Punkter. Svingfjerene altid sorte. 
Den er her i Skandinavien den almindeligste Art af 
Slægten. Om Sommeren træffes den parvis ynglende paa 
mange sandede Strand- og Hedeenge her i Landet f. Ex. 
paa Enø, Dybsø, Musholm og Saltholm, påa Rødsand, paa 
Lolland, Læsø, endvidere paa Sylt, Føhr, Fanø 0. s.v., samt 
hyppigt i de slesvigske og jydske Hedemoser. Påa Bornholm 
synes der kun at forekomme denne ene Tringa-Årt. Om Efter- 
aaret og Vinteren træffes den i talrige Skarer, især ved Strand- 
bredder, men ogsaa ved Bredden af AÅaer og Søer og paa 
andre sumpede Steder, hvor den vader og samler sin Føde i 
tætsluttede, talrige Flokke, især i September og Oktober, i 
mindre Flokke undertiden hele Vinteren. I April og Mai 
vender den tilbage fra sin Vandring mod Syd. Paa den 
skandinaviske Halvø yngler den i stor Mængde, navnlig Nord 
for Fjeldryggen helt op til den russiske Grændse. Syd for 
Fjeldryggen yngler den ligeledes talrigt langs hele Norges 
Vestkyst, sparsommere Øst for Lindesnæs. I de indre Dele 
af Norge træffes den kun ynglende paa Fjeldene. I Sverrig 
forekommer den overalt, men synes dog der at foretrække 
Lavlandet, især Skaanes Sletter, for Fjeldegnene. Den er 
almindelig paa Færøerne baade Sommer og Vinter. Paa 
Island er den hyppig i Dalene og paa de lavere liggende 
Bjergsletter. Den kommer dertil i Slutningen af April og 
drager bort sidst i September eller først i Oktober. I Grøn- 
land er den ikke almindelig, og Holbøll anfører endog, at 
han aldrig har truffet den der. 
Hannen lader ofte sit Parringsraab høre, idet den stiger 
op i Luften og atter nedsvæver med sænkede Vinger. Sin 
overordenlige Selskabelighed udstrækker den ikke blot til sin 
egen Årt og Slægt, men den slutter sig ogsaa til andre 
33 
