524 
Længde 10—11”; Hannen mindst. 
Næbet i Spidsen sortebrunt. I Sommerdragt er Fuglen 
ovenpaa rustgråabrun med sorte Pletter, Underkroppen hvid 
med sortagtige Pletter, som paa Struben og Forbrystet gaae 
påa langs og ere tætte, paa Bagbrystet og Bugen fine og 
smaa, påa Siderne og Underhaledækfjerene gaae paa tværs; 
Halen lige, med mange hvide og sortagtige Tværbaand. 
I Vinterdragten er den askegraa Farve mere fremherskende 
paa Ryggen, og Underkroppen har mindre Pletter. Den 
unge Fugl har rustgule eller blegt gulgraa Fjerkanter, som 
påa Vingedækfjerene ere mere hvide. 
Rødbenen er hertillands den almindeligste Art af denne 
Slægt. Som Trækfugl ankommer den i April og forlader os 
i August og September, paa hvilken Tid Trækket fra Norden 
betydeligt forøger Antallet, ligesom dette ogsaa er større, naar 
de om Foraåaret vandre nordpaa. Om Vinteren træffes den 
kun undtagelsesvis; Fischer skød saaledes en gammel Hun 
i fuldstændig Vinterdragt d. 23de Februar 1855.  Ynglende 
findes den almindeligst langs med Jyllands og Hertugdøm- 
mernes Vestkyst; dog forekommer den ogsåa som en meget 
almindeligt ynglende Sumpfugl påa næsten alle vore mindre 
Øer og Holme, f. Ex. imellem Fyen og Ærø, i Issefjorden, 
Limfjorden, Kattegattet, ved Sjælland, Lolland o. s.v. Paa den 
skandinaviske Halvø er den ligeledes meget almindelig og 
forekommer ynglende næsten. helt op til den russiske Grændse. 
Paa Fjeldsiderne gaaer den meget høit op, langt over Birke- 
bæltet. Paa Færøerne er den ikke sjelden, og paa Island, 
hvortil den kommer i Midten af April, blive enkelte Individer 
undertiden Vinteren over. 
I Yngletiden er den meget modig, eller vel rettere bekymret 
for sin Yngel; saaledes var Hr. Bølling paa Fur i Limfjorden 
Vidne til, at den gamle Fugl blev dræbt i Flugten med en 
Sten, medens den kredsede om Ungerne; ellers er den lige 
saa vild og sky som sine Slægtninge. Paa Limfjordens 
Fladvand træffer man den ofte som Anfører for de store 
