536 
borene nær ved Næbroden, smalle, korte, uigjennemsigtige, 
liggende i en blød Hud. Hovedet sammentrykt med meget 
høj, lang Pande og kort Isse; de meget store Øine sidde 
høit oppe, tæt ved Issen. Benene middelhøie, svage, bløde. 
Fjerklædningen naaer ned til Hælen; Tarsen af Mellemtaaens 
Længde, kortere end Næbet; de 3 Fortæer ganske adskilte, 
Bagtaaen kort og høitsiddende, naaer Jorden med sin Spids. 
Vingerne middellange; iste og 2den Svingfjer i Regelen 
lige lange og længst; Halen kort, afrundet eller bredt til- 
spidset, bestaaende af 12 Styrefjer med indad krummede 
Skafter. 
Hverken Aarstiden, Kjønnet eller Alderen giver nogen 
paafaldende Forskjel i Farve og Tegning. Den eneste 
europæiske Årt, Skovsneppen, opholder sig og yngler i 
Skovene. Flugten er sædvanligvis rask og foregaaer i Zig- 
zaglinier. -Snepperne ere halve Natfugle: de ere mest i 
Bevægelse i Morgen- og Aftendæmringen og hvile om Dagen, 
holde sig da ubemærkede ved at trykke sig og ligge stille. 
Deres Næring bestaaer af Orme, Insektlarver og Insekter, 
som de med deres yderst følsomme Næb opsøge i Mudderet. 
I Parringstiden have Hannerne særegne Toner og foretage 
Bevægelser, som minde om Urfuglene. De have, påa Grund 
af deres overordenligt velsmagende Kjød en ivrig Fjende i 
Mennesket, der foretrækker dem og Bekkasiner for alt 
andet Fuglevildt. 
Skovsneppen, Scolopax rusticola, (L.). 
Dansk: Sneppe, Holtsneppe, Skovsneppe, Tornsneppe, Rødsneppe 
(Varieteter). I Vesterjylland skal den ligesom i Skaane, undertiden be- 
nævnes «Hesselhøne»”). Norsk: Rugde. Svensk: Morkulla (2: Mose- 
pige), Hasselhåne (Skaane), Hultingskrabba (Willands Herred). Færøisk: 
Mujresnujpa (M.), Myrusnipa (H.). 
”) Ved Mammen pr. Viborg kalde Bønderne den (ifølge Meddelelse fra 
Adj. Feddersen) «Biæder», fordi den om Foraaret sidder og snapper 
Bierne i Nærheden af Kuberne. 
