538 
Slutningen af Maaneden faldt en ned i Stormgade her i 
Byen og blev grebet med Hænderne. Den forekommer paa 
Trækket overalt i Skovegne og endog i Klitterne ved Vester- 
havet; enkelte Par forblive her for at yngle (Teilmann, Hage, 
Faber, Fischer),. hvilket Forfatteren i Juni 1850 selv havde 
Leilighed til at iagttage paa Øland i Limfjorden. I Vend- 
syssel yngle enkelte Par; Fischer fik i 1861 dens 4 Æg 
derfra allerede d. 13de April. Ifølge Fasanjæger Frederiksens 
Angivelse ynglede den i Kongelunden påa Amager i Sommeren 
1865. Paa Bornholm yngler den ikke sjeldent i Dålene mellem 
Klipperne. Ved Lindeved pr. Flensborg blev der for en 
Del Aar siden skudt en aldeles sort Varietet, en anden med 
hvidt Hoved og hvide Vinger og en tredie med hvide Pletter 
påa Hovedet og Ryggen; Skovfoged Christensen paa Møen 
skød i April 1852 en smuk isabellafarvet Varietet med rød- 
brun Tegning. I Jægersproget adskiller man undertiden to 
Varieteter, den sorte eller mørke og en rødagtig Skovsneppe, 
som benævnes «Torn»- eller «Rødsneppen». Paa den skandi- 
naviske Halvø er den almindeligst i den mellemste Del, navnlig 
i Skovegnene, hvor den yngler i Mængde.  SSparsommere 
træffes den mod Nord og paa de skovløse Strækninger, og 
kun enkeltvis N. f. Polarcirkelen. I Skaane og paa Norges 
sydlige og vestlige Kyster overvintre undertiden enkelte 
Individer. Paa Fjeldsiderne yngler den ikke ovenfor Naale- 
træregionen. Paa Færøerne vides den kun at være skudt 
én Gang, nemlig påa Nolsø i November 1852. 
Denne ængstelige Fugl er temmelig doven, sover meget, 
har en tumlende Flugt og holder Maaltid i Aften- og 
Morgendæmringen. Ved Opflyvningen udstøder den et hæst 
Skrig, Lokkestemmen lyder om Aftenen fra Luften og Par- 
ringspladserne. Ved Parringen teer Hannen sig som den 
skoggrende Urfugl, udbreder Halen vifteformigt og. lader 
Vingerne hænge. 
Den lever af Insekter og Orme, som findes under Mos 
og Løv, i Dynd og Kreaturgjødning. 
