539 
Hunnen lægger som oftest i Midten af Mai 4 korte, 
ovale, glatte, blegt rustgule eller rustgraa, plettede Æg af 
43,5—48mm. Længde og 33—34mm. Brede; sine Unger om- 
flagrer den, naar Mennesker eller Hunde nærme sig, paa 
samme Maade som Agerhønen, med nedhængende Ben og 
Hale, uden at bekymre sig om sin egen Sikkerhed, blot for 
at bortlede Opmærksomheden fra Ungerne. 
Den skydes, som bekjendt, påa Anstand og for Hunden, 
men fanges ogsaa i Garn og Løbedoner. Kjødet, endogsaa 
Indvoldene, er især om Efteraaret meget velsmagende. 
Bekkasinslægten, Galllnago, Leach. 
Skinnebenets nederste Stykke nøgent.  Næbet fortil 
noget fladtrykt. 12—16 Styrefjer. 
Bekkasinerne, der saavel i Udseende som i Levemaade 
have meget tilfælles med Snepperne, opholde sig fortrinsvis 
ved Moser og Kjær, hvor de, ligesom hine, yngle i selv- 
skrabede eller naturlige Fordybninger i Jordsmonnet med et 
ubetydeligt Underlag for Æggene. 
Tredækker - Bekkasin, Gallinago major, (6im.). 
Syn. KScolopax major, Gm. — Scolop. media, Frisch. — Scolop. 
palustris, Pall. — BDcolop. paludosa, Retz. — Telmatias 
major, Boie. — ÅAscalopax major, Keys. d& Blas. 
Dansk: Stor Bekkasin, Tredækker. Norsk: Dobbelt Bekkasin. 
Svensk: Dubbel Beckasin. 
Artsm.  Vingedækfjerene oftest hvidspidsede, tildels med store, maåaane- 
formige Pletter; den yderste Svingfjers Skaft hvidagtigt; Halen 
bestaaer af 16 Styrere, hvoraf de 4—5 Sidefjer ere renhvide 
paa den yderste Halvdel; Brystet med sorte Bølgestriber. 
Afbildn. Tab. XXXVIII. (Sco/opax major). 
35 
