543 
sjeldnere og kun sparsomt. Paa den skandinaviske Halvø er 
den almindeligt udbredt, navnlig i Syd- og Mellemsverrig 
og over hele Norge, med Undtagelse af Vestkysten, hvor 
den kun forekommer i ringere Antal. I de sydlige Dele af 
Landet synes den at foretrække det subalpinske og det al- 
pinske Gebet. Paa Færøerne, hvor den er Standfugl, fore- 
kommer den meget almindeligt. Til Island ankommer den 
i Slutningen af April og drager bort midt i Oktober med 
Undtagelse af enkelte Individer, der overvintre i Nærheden 
af de varme Kilder. I Grønland forekommer den kun til- 
fældigt. 
Ligesom forrige Art opholder den sig paa fugtige Enge, 
i Kjær og Moser samt ved Bredderne af Bække og Åaer, 
hvor den undertiden træffes i meget stor Mængde, men altid 
noget spredt. Dens Foraarstræk pleier at indtræffe omtrent 
samtidigt med Sneppens, hyppigt dog noget tidligere; Bølling 
saae den 22de Marts 1845 et Exemplar hos en Vildthandler 
i Kjøbenhavn, uagtet Isen endnu laae helt over til Sverrig 
og det hver Nat frøs 6—10?; den forlader os senest i 
Oktober, sædvanligvis i Slutningen af Sept. Ligesom Tre- 
dækkeren drager den dog langt tidligere bort, naar For- 
sommeren hår været meget tør. Blot enkelte overvintre 
ved Kildevæld og Bække, især i milde Vintre. Om Dagen 
ligger den mest skjult i Græsset og Fordybninger i Jorden; 
om Efteraaret, da den er meget fed, flyver den ikke op, 
før man er den ganske nær. Naar den bliver opjaget fra 
Reden, forholder den sig ganske taus; ellers lader den sin 
hæse Stemme høre, saasnart den bliver opskræmmet. Kun 
i Parringstiden svinger Hannen sig frivilligt i en stor Snegle- 
linie høit iveiret og lader, idet den gjør et raskt Buesving 
nedad, en egen Lyd høre, som frembringes ved Svingfjerenes 
dirrende Bevægelse. Samtidigt dermed hører man Hunnens 
Lokkeskrig nede fra Sumpen, og Hannen falder da pludseligt 
ned som en Sten for at parre sig med den.  Næringen 
bestaaer af Orme og Insekter. De 4 Æg, som findes sidst 
