547 
Rixeslægten, Rallus, L. 
Næbet længere end Hovedet, af samme Længde som 
Tarsen, lidt bueformigt, sammentrykt, med en Næbfure, der 
gaaer ud over Midten; Næseborene nær ved Næbroden, 
smalle og gjennemsigtige. Benene have lange, næsten 
adskilte Tæer, af hvilke Mellemtaaen er længere end Tarsen. 
Vingerne hvælvede, korte, brede, iste Svingfjer kortere 
end Zden, denne og 3die længst; Halen kortere end 
Vingerne, med 12 bløde Styrere. Fjerklædningen meget tæt, 
skikket til at holde Vandet ude. 
Rixerne beboe de med Siv, høit Græs og Buske be- 
voxede Ferskvandsbredder, hvor de holde sig meget skjulte; i 
Nødsfald kunne de svømme. De løbe med største Hurtig- 
hed, men flyve sjeldent, ugjerne og flagrende.  Næringen 
bestaaer af Insekter;, Snegle, Orme og Frø.  Kjønnene ere 
ens, men Ungerne anderledes farvede. Den eneste euro- 
pæiske Art er hos os Trækfugl. 
Vandrixen, Rallus aquaticus, L. 
Syn. Gallinula sericea, Willugb. 
Dansk: Vandvagtel, Vandrixe, Skovrixe, Knarkand (Thy). Norsk: Vand- 
rixe, Jordkenne. Svensk: Vattenrall. Færøisk: Iearakona (M.), 
Jårdakona (H.). Islandsk: Kéldusvin. ”) 
Artsm. Siderne af Bugen sorte med hvide Tværstriber; Overkroppen 
sortplettet, olivenbrun; Ansigtet, Forhalsen og Brystet blaagraa. 
Afbildn. Tab. XXXVIII, gå. Han. — Suppl. Tab. 18, ung Fugl. 
Længde 10—10"9”; Hunnen mindst. 
Næbet zinnoberrødt med brun Ryg og Spids; Benene 
") Ifølge Faber (Prodrom. d. isl. Ornith. Pag. 31 og Ueber d. Leb. d. 
hochnord. Vog. Pag. 231 A) tilkommer det islandske Navn Keldusvin 
oprindeligt den der omhandlede Art, men enhver nogenlunde stor 
Sumpfugl, der kun sjeldent indfinder sig paa Island (f. Ex.. Viben, 
Brushønen 0. s. v.), bliver af Beboerne betegnet med det samme Navn. 
