549 
selmand Miller antager, åt den er Standfugl og altsaa yngler 
påa disse Øer. Paa Island er den, ifølge Faber (Prodr. 
Pag. 31) sjelden, men optræder der som Standfugl og til- 
bringer Vinteren ved de varme Kilder. I Grønland vides 
den ikke at være bemærket. 
Reden findes sidst i Mai, undertiden noget senere, 
blandt: Græs og Rør, oftest paa en Tue; de 6—10, sjeldent 
flere, Æg ere glindsende rødgule med rødbrune Pletter og 
Punkter. 
Æggets Længde og Brede: 
Sy: UDE 
39 » DIEED 
I Foraaret 1862 holdtes en Vandrixe i Fangenskab i 
den herværende zoologiske Have sammen med en Del Smaa- 
fugle; den maatte imidlertid fjernes, da den efter kort 
Tids Forløb overfaldt disse, rev Bugen op påa dem og 
fortærede deres Indvolde. 
Kjødet er velsmagende. 
Vagtelkongeslægten, Crex, Bechst. 
Næbet kortere end Hovedet, sammentrykt, Næsefuren 
stor, Næseborene næsten ægformige. Benene middellange, 
fjerklædte næsten ned til Hælen; Tæerne næsten ganske ad- 
skilte, middellange. Vingerne hvælvede, naae ikke ud til 
Halens Spids.  Skulderfjerene lange, række næsten ud til 
Vingespidsen; den og 3die Svingfjer længst.  Fjerklæd- 
ningen ikke saa tæt som hos forrige Slægt. 
Vagtelkongerne ere mere Landfugle end Arterne af forrige 
og følgende Slægt; de opholde sig ofte paa ganske tørre Steder, 
naar disse blot ere bevoxede med høie Væxter. Vel træffes 
de ogsaa paa fugtige Enge, men efter Høslætten findes de 
komst der som aldeles tilfældig (!). I det zool. Museum findes et 
Expl. fra Færøerne (1837). 
