556 
Vandhøneslægten, Fulica, L. 
Næbet kortere end Hovedet, tykt, lige, kegleformigt, 
sammentrykt, med skarpe Rande; Næbryggen gaaer høit op 
påa Panden, hvor den er bedækket med en stor hvid Plade; 
Næseborene i en breå Næsefure i Midten af Næbet, lange 
og ovale, gjennemsigtige, foroven omgivne af en Hud. 
Benene temmelig langt tilbage, sammentrykte, kraftige, 
nøgne kun lidt op over Hælen, med lange Tæer; Svømme- 
bræmmen danner paa Indertaaen 2, paa Mellem- og Ydertaaen 
3 Buer; Bagtaaen, som berører Jorden med næsten hele sin 
Længde, har en hel Svømmehud; Kløerne temmelig store, 
ikke meget krumme, men spidse og skårpe. Vingerne 
temmelig korte, med 27 Svingfjer, af hvilke Zden og 3die ere 
længst og 1ste omtrent af samme Længde som dte; Halen 
kort, afrundet, med 12 bløde Styrere. Kroppen er sammen- 
trykt og beklædt med tætte, dunagtige Fjer. 
Med de følgende Slægter danner denne Overgangen til 
Svømmefuglene. Vandhønsene tilbringe den meste Tid paa 
Vandet, hvori de ogsaa søge Næring; de dykke fortræffeligt, 
med tilsluttede Vinger og et lille Spring, løbe undertiden 
rask omkring ved Bredderne og søge at undgaae Fare ved 
at flyve, dykke og ved at skjule sig i Rør og andre høie 
Vandplanter. Om Sommeren leve de og yngle ved Fersk- 
vand, i Træktiden træffer man dem ogsaa i Håvbugterne. 
Deres Næring, som de fortrinsvis søge om Natten, bestaaer 
af Insekter, Orme og Vandplanter. Kjønnene ere hinanden 
temmelig lige; Hunnen noget mindre end Hannen. 
Sort Vandhøne, Fulica atra, L. 
Syn. Fulica aterrima, L. — Fulica æthiops, Sparrm. 
Dansk: Blishøne, Blisand, Blæsand (Thy), Bliskalv (Als). Norsk: Blis- 
høne, Rørheø, Blarand. Svensk: Sothona, Vattenhåna.  sFærøisk: 
Sjouhona (M.), Sjohona (H.). 
L/ 
