ge. 572 
Stormsvaleslægten, Procellaria, L. 
Næbet kortere end Hovedet, svagt, lige, tyndt, ved 
Roden rundt, udadtil sammentrykt; Overnæbet med nedbøiet, 
krogformig Spids; Næseborene ligge i et afstumpet, skraat- 
liggende Rør, der er sammenvoxet med den bageste Halvdel 
af Næbryggen og ender paa Midten med de, ved en tynd 
Skillevæg delte, tvende smaa rundagtige Aabninger. Benene 
temmelig høie, tynde og nøgne långt op over Hælen; de 3 
Fortæer ikke lange, meget svage, forenede ved en fuldstændig 
Svømmehud.  Bagtaaen høitsiddende, næsten kun en lille 
Vorte med Klo. Vingerne meget lange, med korte Arm- 
knokler og meget lange, spidse Haandsvingfjer, af hvilke 
2den er længst. Halen har 12 Styrere; den er enten lige 
afskaaren eller kløftet. 
Fjerklædningen tæt og blød. 
Stormsvalerne tilhøre fortrinsvis det store aabne Verdens- 
hav, hvor de ofte træffes meget langt fra Land. I en over- 
ordenlig rask, svaleagtig Flugt færdes disse småa Svømme- 
fugle især hen mod Aften og om Dagen, naar det er Storm 
og Uveir. De fare tæt hen over Vandet, som de ofte berøre 
med Fødderne, saa at de synes at løbe påa Havfladen; de 
følge gjerne Skibene for at samle Smaadyr i Kjølvandet og 
ere ikke sky; stundom staae de paa Vandet med spredte, 
flagrende Vinger og trippe med Fødderne; i denne Stilling 
snappe de deres Næring, som bestaaer af smaa Bløddyr, 
Krebs, Goplere 0, s.v. I Huller i steile Klippevægge yngle 
de kolonivis, lægge i Almindelighed 1 Æg og opgylpe Føde 
til Ungerne ligesom Svalerne. De have en trannet, mod- 
bydelig Lugt, som endog meget længe vedligeholder sig hos 
Skindet; de spises derfor ikke. I Henseende til Kjønnet 
er' der ingen ydre Skjelnemærker ; de Unge ere lysere af 
Farve. 
