| É 574 
begge kom senere til Universitets-Museet. I Vinteren 1863 
blev et dødt Exemplar fundet i Trelde By ved Fredericia, 
og i Slutningen af Septbr. 1869 blev en Hun fanget levende 
i en Grøft ved Holbækgaard pr. Randers.  Exemplaret, der 
var yderst udtæret og afkræftet, kom i Fenckers Besiddelse. 
I Sverrig er den kun ganske enkelte Gange bemærket ved 
Vestkysten; saaledes blev i November 1825 et Individ fanget 
levende ved Kullagunnarstorp i Skaane. I Norge træffes 
den om Efteraaret og Vinteren i smaa Flokke langs Vest- 
kysten fra Hvaløerne op til Lofoten, men ved Finmarkens 
Kyster er den ikke bemærket. Af og til forvilder den sig 
ind i de dybere Fjordbunde ogsaa i Landets sydlige Del. 
Paa Færøerne yngler den almindeligt, paa Island derimod 
ikke. 1 Grønland er den ikke bemærket. 
Som flere Søfugle taber den hele sin Fatning, naar den 
kommer ind over Land; i denne Tilstand er den derfor let 
at fange, hvis den ikke itide kan finde et Smuthu!, hvor 
den kan skjule sig. Sætter man den frit paa Haanden, forsøger 
den ikke engang at flyve bort, men udsprøiter derimod en 
gulagtig Tran gjennem Svælget, saalænge den har Forraad 
deraf. Dens Holdning er maageagtig; sjeldent eller aldrig 
seer man den svømme, derimod seer man den jevnligt om 
Sommernætterne svæve hen over Vandfladen med sin raske, 
svaleagtige Flugt; ligeledes undertiden om Dagen, især i 
taaget Veir. Man kan da ved at kaste Fiskelever eller Spæk 
ud til den, lokke den saa nær til Baaden, at man kan gribe 
den med Hænderne. 
I sine Redehuller, som findes i Klipper, Jordhuller eller 
(paa Færøerne) endog i Udhusenes Vægge, som ere opførte 
af Sten og Grønsvær, udstøder den, især om Natten, en 
egen pibende Lyd. Reden ligger 1—2 Fod dybt inde og 
vilde være meget vanskelig at opdage, hvis hin Lyd ikke 
tjente til Veiledning. Stormsvalen yngler først midt i Juli. Deti 
"Almindelighed eneste, renhvide og tyndskallede Æg er noget 
større end Tåarnsvalens og har blot nogle fåa Græsstraa 
