590 
fris brun. Mundvigen gu!, Hætten sort, Underkroppen 
ren hvid med Rosenskjær, Kappen askegråa, Vingeranden 
hvid, Svingfjerene mørkegraa og, ligesom Skulderfjerene, 
hvidkantede; Yderfanen paa den første Svingfjer sort. Den 
unge Fugl udmærker sig ved en aldeles sort Nakke og Bag- 
hals samt ved en uplettet Hale. 
Denne Årt tilhører fornemmelig Englands, Skotlands og 
Picardiets Kyster, men forekommer dog ogsaa ynglende her 
i Landet. Ved Nymindegab, Udløbet af Ringkjøbing Fjord, 
skød Forf. i September 1847 en ung Han; den 20de August 
1849, noget nordligere (ved Nørrebæk), skød han atter en 
neppe flyvefærdig ung Fugl, ledsaget af en af de Gamle, 
som af og til madede den; i 1850 erholdt han fra samme 
Sted 4 Æg af denne Terne; den har tidligere ikke været 
bemærket i Jylland. I Midten af April 1874 traf Heiberg 
to Par paa Sperring-Holm; samme Sted fandt han to Reder 
med resp. 2 og 1 Æg, der efter al Sandsynlighed tilhørte 
denne Art; i 1875 indfandt Fuglen sig ikke paa dette 
Sted. Naumann saae den i 1819 paa Amrom, Boie paa 
Slesvigs Østkyst, og efter E. Hages efterladte Notitser er 
den skudt ved Ottendorf i Holsten; Benicken omtaler den 
(Isis, 1824) som sjeldent forekommende ved de slesvigske 
Kyster, hvor han (1820) selv har seet den. Om den fore- 
kommer påa den skandinaviske Halvø er vistnok meget 
tvivlsomt. Ifølge Yarrell (British Birds, IN. Pag. 501) er den 
funden ynglende i Lapland. I vore nordlige Bilande er den 
aldrig bemærket. Den er i Flugten paafaldende kjendelig 
ved sin lange Svalehale. De 2—3 mat olivengrønne Æg 
have store, rundagtige, violetgraa og sortebrune Pletter. 
Æggets Længde og Brede: 
SDS BUE: 
Ad » 29,5 ”» 
I Samlinger tåbe de det Grønagtige, saa at Grunden 
bliver brunagtig olivengul. 
