600 
unger, Fugleæg 0o.s.v. Altid sultne strides de bestandigt 
med høit Skrig om deres Bytte og rive det fra hverandre; 
syge og saarede Kammerater anfalde og fortære de. Deres 
2—4, oftest 3, plettede Æg lægge de paa Klipper, i Sandet, 
Græsset 0. s. v. i en lille Fordybning med tørre Græsstraa eller 
Tang til Underlag. De Unges Kjød er ret velsmagende, de 
Gamles derimod seigt, som oftest trannet og spises i AÅl- 
mindelighed ikke. 
a) Ferskvands-Maager. Underslægt: Crowcocephalus, Eyt. 
I Sommerdragten er Hovedet sort eller brunt. Kappen 
blaagraa. Næbet forholdsvis svagt. Benene røde.  Bag- 
taaen fuldt udviklet. 
De leve mest af Insekter og disses Yngel; ruge ved 
Søer og Moser, aldrig ved den aabne Havbred. 
Dværgmaage, Larus minutus, Pall. 
Syn. Larus. atricilloides, Falk. — Chroicocephalus minutus, Eyt. 
Artsm. -Gammel Fugl: Haandsvingfjerene lysegraa, i Enden hvide, noget 
sorttegnede, med graabrune Skafter og sort Yderfane påa den 
lste Svingfjer. Ung Fugl: Baghovedet, en stor Plet paa Hals- 
ryggen og de smaa Vingedækfjer sortebrune.  Næbet, Tarsen 
og Meliemtaaen (Kloen ikke iberegnet) omtrent 1 Tomme lange. 
Afbildn. Tab. XLI. — Suppl. Tab. 22. 1, Vinterdragt. — 2, ung Fugl. 
Længde 1i”, Gammel Fugl i Sommerdragt: Næbet 
sortrødt, Hovedet og Overhalsen sortebrune, Underhalsen, 
Brystet og Bugen hvide, om Vaaren med et smukt rødgult 
Skjær; Kappen og Overgumpen lyst blaagraa, Halen hvid, 
Beneue høirøde. I Vinterdragten mangler den sortebrune 
Hætte; Fuglen er da hvid med graa Nakke og Pletter ved 
Mundvigen; Næb og Ben lysere. Ung Fugl: Hovedet, Halsen 
og Underkroppen som hos de Gamle i Vinterdragten, Over- 
ryggen og Skuldrene sortebrune med hvide Tegninger. De 
3—4 yderste Svingfjers Faner og Spidser sorte, de sidste 
