614 
Længde 22—23”. Næbet langstrakt, større end forriges; 
Vingerne række 2” udenfor Halen; Benene meget svagt rød- 
gule; Tarsen næsten 2/2”; ligner forøvrigt Havmaagen, men 
Kappen er lysere, og hos den unge Fugl ere Svingfjerene 
brunagtigt graahvide med en mørk halvmaaneformig Plet foran 
den hvide Spids. 
I første Udgave af nærværende Arbeide er denne Fugls 
Optagelse i den danske Fauna støttet paa en Angivelse om, 
at Apotheker Steenberg havde «erholdt 2 Exemplarer fra 
Sundet, hvor han saae den d. 4de Januar 1823». Til Grund for 
denne Angivelse synes der imidlertid at ligge en Misfor- 
staaelse; thi ifølge godhedsfuld Meddelelse fra Prof. Rein- 
hardt findes der i et Brev til hans Fader fra Steenberg af 
6te Febr. 1823 Intet om, at han har seet eller skudt L. 
leucopterus, skjøndt Sligt jo ellers nok havde været Med- 
delelse værdt. Lige saa lidt findes der i noget andet af de 
opbevarede Breve Noget om, åt han nogensinde har faaet 
eller seet L. leucopterus ved Danmarks Kyster, og i Oktbr. 
1823 fik han efter Anmodning et Skind af denne Art fra 
Museet, hvilket tyder paa, at han ialtfald dengang ikke besad 
Fuglen. Derimod siger han i ovennævnte Brev, at han har 
skudt en L. minutus, som han samtidigt indsendte, men 
som viste sig at være en ung Larus ridtbundus (Tarsen 1” 
8”). Boie angiver i «Ornis» at L. leucopterus ikke er saa 
ganske sjelden ved Elbens Munding, men da Museet aldrig har 
faaet den fra Wøldike, synes Angivelsens Rigtighed at være 
noget tvivlsom. I Febr. 1875 blev en Larus leucopterus 
vingeskudt i Kalleboderne og bragt levende til den hervæ- 
rende zool. Have. Angivelsen i «Danmarks Fugle», at den 
fandtes i «den bornholmske Samling, der var opbevaret i 
det Kgl. Museum» (optaget af Nilsson. Skand. Fauna. Ed. 
2. Fogl. II. Pag. 346) er urigtig. 
Dens egenlige Hjem er den arktiske Zone; efter Holbøll 
er den, næst den tretaaede Maage, den talrigste i Grønland, 
hvor den dog er almindeligst i den sydlige Del og navnlig 
