621 
og spidse, i1ste Svingfjer længst; Halen middellang, med 
12 Styrere, af hvilke de to mellemste ere mere eller mindre 
forlængede, undertiden meget lange. 
Kjoverne leve i Polarhavene, hvorfra de sjeldent bort- 
fjerne sig. Deres Flugt er rask og, naar de kaste sig paa 
et Rov, bueformig som Jagtfalkens. Som slette Støddykkere 
fiske de sjeldent selv, men frajage Maagerne deres Rov, 
som de da snappe i Faldet, hvorfor de ogsaa kaldes «Rov- 
maager»; de røve ogsaa andre Fugles Æg og Unger. Imellem 
Kjønnene er der ingen bestemt ydre Forskjel; men Ungerne 
ere mere eller mindre afvigende fra de Gamle; Farven er i 
Almindelighed mørkebrun; hos nogle er Halsen og Under- 
kroppen bleg eller hvidagtig; Ungerne af næsten alle Arterne 
have halvmaaneformige, rustgule Fjerkanter påa den brune 
Kappe, især paa Skuldrene. De yngle ved Ferskvand, lægge 
ét eller to mørke, plettede Æg og forsvare deres Unger 
med stor Kjækhed. 
Stor Kjove, Stercorarius catarrhactes, (L.) 
Syn. Larus catarrhactes, L. — Lestris catarrhactes, Illig. — 
Catharracta Skua, Briinnich. 
Dansk: Struntjæger, Kjove, 'Tyvmaage, Rovmaage, Strandhøg, Skue, 
(disse Navne gjælde for Slægten i Almindelighed), 
Storkjove, Havskummer Norsk: Skua, Storjo. Svensk: Storlabbe 
Færøisk: Skuir (M.), Skuggvur (H.). Islandsk: Hafskumr, Håkallaskumr, 
Artsm. Mørkebrun med rustgule Skaftpletter, sorte Svingfjer med en 
hvid, skjæv, firkantet Plet. De to mellemste Styrere ubetydeligt 
længere end de andre. 
Afbildn. Tab. XLII. — (Lestris catarrhactes). 
Længden fra Næbspidsen til Halens næstmellemste 
Styrere ”) 221/09—24”. 
”) Længden er ogsaa for de andre Arter af denne Slægt beregnet paa 
samme Maade. 
40% 
