622 
Næb og Ben sorte, hos de Unge blegblaa; Iris graabrun, 
senere mørkebrun. Hos de yngre Fugle ere de rustfarvede 
Skaftpletter utydeligere. 
Om Vinteren streifer den undertiden ned til os fra sit 
nordlige Hjem; den er saaledes den &de Oktober 1849 skudt 
ved Flensborg (Mechlenburg), ved Brunsbittel den 24de 
Oktbr. 1833 og den 12te Marts 1832 (Wøldike). Det sidste 
Exemplar, en ung Han, findes i det zool. Museum. Den 
28de Mai 1850 saae Forf. et Individ af denne Art paa 
Hirtsholmen. Dr. med. P. Heiberg skød den ved Thyborøn 
den iste November 1874. Ved Kysterne af den skandi- 
naviske Halvø er den sjeldnere og vides end ikke med 
Sikkerhed bemærket undtagen ved Norges nordlige og nord- 
vestlige Kyst. Til Færøerne, hvor den er almindelig, an- 
kommer den i April og drager bort i Begyndelsen af Ok- 
tober. Paa Island er den Standfugl og yngler kolonivis, 
fornemmelig i Øens sydlige Del. Udenfor Yngletiden nær- 
mer den sig aldrig Land, men færdes ude paa det aabne Hav. 
Til Grønland kommer den temmelig sjeldent, og den er ikke 
funden ynglende der i Landet. 
Den er en modig, kraftig og kjæk Fugl, der repræsen- 
terer Rovfuglene blandt Svømmefuglene, og hvis Flugt paa 
Afstand minder om Vandrefalkens. Den forfølger ikke blot 
Maager, men ogsåa andre Fugle, plager og ængster dem, indtil 
de have afgivet deres Bytte; i Yngletiden forfølger den baade 
Mennesker og' Hunde, som nærme sig Æggene eller Ungerne. 
Mindre Maager, Teister og ÅAlker har man seet den dræbe 
med Næbet ved et eneste Hug igjennem Hjerneskallen, 
hvorpaa den sønderriver og nedsluger dem stykkevis; under- 
tiden udhakker den Øinene paa Lam. Den fisker ogsaa 
selv og holder sig især til Sildestimerne; forøvrigt fortærer 
den ogsåa Hvalaadsler, Æg, mindre Pattedyr o. s. v. Paa 
Færøerne, hvor den gjør en Del Skade, betragtes den som 
Kovfugl, og der svares «Næbbetold» af den. Den yngler 
kolonivis påa moseagtige eller hedeagtige Fjeldsletter, hvor 
