632 
Sangsvane, Cygnus musicus, Bechst. 
Syn. Anas cygnus, Gm.— Cygnus ferus, Ray. (Briss.) — Cygnus 
melanorhynchus, Mey. — C. aanthorhinus, Naumann. 
Dansk: Vild Svane, islandsk Svane, Sangsvane. Norsk: Sangsvane. 
Svensk: Sångsvan, Vild Svan. Færøisk: Sveånur (M.), Svånur (H.). 
Islandsk: Alft, Svanur. Grønlandsk: Kuksuk. 
Artsm. Tøilen og hele Bagnæbet til Næseborene samt Hagen gule (hos 
de Unge kjødfarvede), Fornæbet og Næbkanterne sorte; ingen 
Pandeknold.  Næbtakkerne skjulte under Næbranden. Fjer- 
klædningen hvid, hos de Unge graa. 
Afbildn. Tab. XLIV. 
Længde 4" 5” indtil 4" 10”, Halsen 1' 10”; Vinge- 
strækning 6' 10” indtil 77 8%", Vægt 21—23 Pund; 20 
Styrere. 
Iris brun, Benene sorte. Halsen føres lige, naar Fuglen 
svømmer; Hovedet og Nakken have et gulagtigt Skjær, især 
om Vaaren. Om Sommeren opholder denne Svane sig ved 
Fjeldvandene og i Dålene i det høje Norden, hvor den 
yngler; den kommer i Oktober med Ungerne til vore Kyster, 
ofte i Selskaber af 50—100 Stkr., især ved Øerne og ved 
Jyllands Vestkyst, hvorfra den dog ogsaa besøger Land- 
søerne; paa Femern og i Mundingen af Slien skydes mange 
(Boie). Ved Jægerspris og Skjelskør skal den ogsaa være 
hyppig om Vinteren.  Påa den- skandinaviske Halvø fore- 
kommer den fortrinsvis i Finmarken og Lapland, hvor den 
yngler i det Indre af Landet. Syd for Polarcirkelen træffes 
den såa godt som kun paa Trækket og om Vinteren, idet 
kun ganske enkelte Par undtagelsesvis yngle i Mellemsverrig. 
En Del Individer drager ikke Syd påa om Efteraaret, men 
overvintrer udenfor Nordlandenes og Finmarkens Kyster. Til 
Færøerne kommer den i store Flokke i Marts, April og Mai 
paa Nordtrækket; naar den om Efteraaret kommer tilbage i 
