635 
Beretning om et eneste Tilfælde (fra Mjøsen i 1835), men 
Individet gik tilgrunde førend det med Sikkerhed var be- 
stemt. I Sverrig er den ikke bemærket, og i vore nordlige 
Bilande forekommer den ikke. 
Knubsvane, Cygnus olor, (Gm.) 
Syn. Anas olor, Gm. — Cygnus gibbus, Bechst. — Cygnus sibilans, Pall. 
Dansk: Tam Svane, rødnæbet Svane, Knubsvane. Norsk: Tamsvane, 
Svensk: Svan, Tam Svan. 
Artsm.  Tøilen sort eller sortegraa; Næbet rødt med en sort Pukkel ved 
Panden, sorte Kanter og sort Negl; 22—24 Styrefjer; Næb- 
takkerne synlige under Randen af Næbet; Fjerklædningen hvid, 
Afbildn. Tab. XLIV. 
Længde 4' 3” indtil 4' 6”. 
Iris brun, Benene sorte. Hos de Unge ere Næb og 
Ben sortegråa; de have graabrun Overkrop og askegraa 
Underkrop. 
Denne Svane, der udmærker sig ved sin ejendommelige 
lange og tynde Hals, som den i Hviletilstand bærer i en 
S-formig Bue, holdes tam påa mange Steder her i Landet 
og er derved bleven mere bekjendt end Sangsvanen, skjøndt 
denne om Vinteren findes her i langt større Antal. Knub- 
svanen har bjemme i mere sydlige Egne end Sangsvanen; i vild 
Tilstand findes, eller fandtes dog for ikke mange Aar siden, 
enkelte Par hist og her ynglende i Danmark, f. Ex. i Lyngby-, 
Gjentofte- og Damhussøen, ved Strandmøllen o.s.v.; i Fabers 
Tid ynglede den i Nørøxe Sø, Nord for Limfjorden; den har 
i stor Mængde ynglet i Klostersøen ved Cismar (Boie). Ud- 
giveren fandt dens Rede med 5 Æg i Furesøen. Udenfor 
Yngletiden skydes den ogsaa ved Kysterne, men langt sjeld- 
nere end Sangsvanen. I 1860 fangede Beboerne paa Nyord 
ved Møen en Mængde Knubsvaner ude paa Grundene ved at 
seile dem op og gribe dem med Hænderne; formodenligt havde 
41 
