637 
Vingerne temmelig lange, smalle og spidse, med stærke 
Haandsvingfjer, som, naar Vingen hviler, række langt udenfor 
Armsvingfjerene; Halen med mange Styrere, afrundet. Hal- 
sen tynd og lang, dog altid kortere end Kroppen. 
Som Følge af Benenes Stilling er Gjæssenes Gang mindre 
vraltende og besværlig end Svanernes. I Modsætning til Æn- 
derne er Kjønsforskjellen i Regelen ikke udtrykt i Fjerdragten. 
De fiyve med stor Udholdenhed, men ikke meget hurtigt, og 
ordne sig under Flugten i en lige eller i en vinkelbøiet Linie. 
Deres Føde bestaaer saa godt som udelukkende af Plantedele, 
og deres stærke, med haarde Lameller forsynede Næb sætter 
dem i Stand til at afrive Græs, Blade o. s. v. De fælde én 
Gang om Aaret, men Sommer- og Vinterdragten er ens hos 
de fleste. Gjæssene leve mest flokkevis. De hos os fore- 
kommende Årter yngle næsten alle i det høie Nord, men 
de fleste besøge paa Trækket største Delen af Europa. De 
ere yderst sky og forsigtige, svømme sjeldent og dykke al- 
drig, undtagen i Rededragten, førend de kunne flyve og i 
Fældetiden, da de dykke under for at undgaae deres Fjender. 
De leve i Enparring og lægge deres Æg paa Jorden; Hunnen 
ruger alene, medens den er beskyttet af Hannen, der ogsaa 
tager Del i Ungernes første Veiledning og Beskyttelse. 
iste Underslægt: Ægte Gjæs, Anser, Briss. (s. str.). 
Næbet af Hovedets Længde. Tværlamellerne ere, naar 
Næbet er lukket, tildels synlige under Randen af Over- 
næbet. Næb og Ben gulagtige eller rødagtige. 
Snegaas, ånser hyperboreus, (Pall.) 
Syn. Anas hyperborea, Pall. — Anser niveus, Briss. — Anas 
mivalts, Forster. 
Artsm. Næb og Ben orangegule; Fjerklædningen ren hvid, Vinge- 
spidserne sorte. Ung Fugl: graa med mørkere Tegninger. 
Afbildn. Tab. XLIV. 
41% 
ør 41 
