642 
paa Ryggen og Vingedækfjerene samt påa Siderne af Brystet. 
Overryggen og Skuldrene næsten sortebrune med mathvide 
Kanter; Underryggen og Overgumpen sortegraabrune; de 
længste Haledækfjer danne et hesteskoformigt hvidt Baand. 
Vingedækfjerene i 5 Rader, de store Dækfjer og Sving- 
fjerenes 3die Række mørkebrune med mat hvid Indfatning ; 
den anden Række Svingfjer brunsorte med hvide Skafter, 
den første ligesaa, imod Basis mørkt askegraåaa. Styrefjerene 
sortebrune med hvide Sidekanter. Den unge Fugl mangler 
den hvide Kant ved Næbroden, det gule Baand paa Næbet 
er blegere, Benene ligesaa; Hovedet mere brunt; Fjer- 
kanterne paa Kappen mere rustgraa end. hvidagtige. 
Denne Årt tilhører det nordlige og nordøstlige Europa og 
Asien, trækker sydligere om Efteraaret, især i Oktober, og 
vender om Foraaret tilbage i April; en Del Individer for- 
bliver her i snefrie Vintre. Fra Ringkjøbing Fjord, hvor 
dens Træk falder talrigt, erholdt Forf. adskillige; den sees 
temmelig hyppigt hos Vildthandlerne her i Byen fra Sjæl- 
lands nordøstlige Kyst, hvor den undertiden kan sees i 
Flokke af flere Hundrede. Ifølge Fencker findes saavel den 
typiske Form som Varieteten arvensis under Træktiden i 
uhyre Masser paa Engene langs Randers Fjord" og Aa. I 
Norge yngler den taålrigt Nord for 64” (Trondhjemsfjord), 
især paa Strækningen fra Helgeland op til den russiske 
Grændse og navnlig i Landets Indre, men kun undtagelsesvis 
paa Øerne indenfor Polarcirkelen. I Lapmarken skal den 
aarligt yngle paa de store Mosestrækninger og ved Ind- 
søerne, men i Halvøens sydligere Del er den aldrig funden 
ynglende. Paa Færøerne er den ikke bemærket”), men påa 
Island er den ikke sjelden, fornemmelig i Øens nordlige 
+) Pastor Holms Angivelse om dens hyppige Forekomst paa Færøerne 
beroer utvivlsomt paa en Forvexling med Å. cinereus. Hidtil savner 
man ialtfald enhver paalidelig lagttagelse, der kunde tjene som 
Støtte for hans Meddelelse. 
