647 
ved Kysterne, hvor den forbliver indtil midt i Okt. I Grøn- 
land indfinder den sig, ifølge Holbøll, paa Efteraarstrækket. 
Havørnen følger dens Vandringer og overfalder den 
især om Morgenen ved Daggry. Boie, som beretter dette, 
saae i Nov. 1816, at 12 saadanne Ørne omringede en 
Mængde Gjæs. I Flok er denne Gaas yderst sky og flyver 
op ved den mindste Fåre og i lang Afstand; enkeltvis er 
den intet mindre end sky; Forf. hår saaledes paa Ærø skudt 
en, der lod ham komme sig nær paa 8 å 10 Skridt. I 
Skaane kaldes den «Hafregås», fordi den træffes mest paa 
Havreagre (Nilsson). I Holland fanges den i stor Mængde 
i Slagnet; Kjødet, især de Unges, er fedt og velsmagende. 
Æggets Længde og Brede: 
[MI IRGIRES ÆOmn: 
Tin » 48 » 
Knortegaas, Bernicla brenta, (Pall.) 
Syn. Anas bernicla, L. — Anser bernicla, Temm. — Anser brenta, Pall. 
— ÅAnser torquatus, Frisch. — Bernicla torquata, Boie. 
Dansk: Tatergaas, Knortegaas, Gaul, Ringelgaas, Rulte, Raigaas, Rad- 
gaas, Tanggaas. Norsk: Gaul, Ringgaas. Svensk: Prutgås, Taflacka. 
Færøisk: Helsingagåas (M.), Helsingagås (H.) Grønlandsk: Nerdlek, 
Artsm. Hovedet og Halsen sorte; de hvide øverste og underste Hale- 
dækfjer meget lange; paa Siderne af Halsen en hvid Halvring. 
Ung Fugl: Hoved og Hals sortegraa, uden Ring. 
Afbildn. Tab. XLV. (Anser torquatus). 
Længde 22—23”"; ikke synderligt større end vor tamme 
And; Næbet og Benene sorte, Iris sortebrun; Kappen og 
Brystet brungraa med blegere rustgraåa Fjerkanter;  Sving- 
fjerene og Styrerne sorte med brune Skafter. 
Den har hjemme i det nordligste Europa, Asien og 
Amerika, men er i Træktiden den talrigste af alle Vildgjæs 
ved de danske Kyster. Ved Læsø og i Limfjorden indfinder 
den sig aarligt i største Mængde. I Septbr. kommer den 
