672 
Bjergand, Fuligula marila, (L.) 
Syn, Anas marila, L. — Platyp. marilus, Brehm. — Fulizx marila 
Y 7 7 
Sundew. 
Dansk: Bjergand, polsk Ædelmand, Skjæland. Norsk: Bjergand. 
Svensk: Hvitbuk, Bergand, Grimmad And. Færøisk: Åndt (M.), Ondt 
(H,). Islandsk: Dukånd, Hrafnsénd. 
Artsm. Næbet stort, temmelig bredt, lysere eller mørkere blyblaat, Iris 
gul. Speilet hvidt, Hoved og Hals sorte, med grøn Glands; det 
nederste Parti af Halsen, Forbrystet, Overgumpen samt de 
øverste og underste Haledækfjer glindsende sorte. Bagbrystet, 
Bugen og Undergumpen hvide, Benene blyfarvede med sort 
Svømmehud. Overryggen og Skuldrene hvidagtige, vatrede med 
fine, sorte Zigzaglinier, Tarsen halvt saa lang som Mellemtaaen. 
Afbildn. Tab. XLVI! (Anas marila). — Suppl. Tab. 27, 1, Han i Sommer- 
dragt. 2, Hun. 
Længde 18”. 
I Sommerdragten har Hannen en hvid Ring om Næb- 
roden og.en utydelig hvid Øreplet, som dog undertiden 
mangler; Hovedet, Halsen og Forbrystet mørkebrune; Kappen 
mørkt brunagtig, vatret med Hvidt. Hunnen ligner Hannen 
i denne Dragt, men det Hvide ved Næbet er bredere og 
Ørepletterne tydeligere, Hovedet, Halsen og Forbrystet lysere; 
Brystet har et rustgult Skjær, og Bugen er brun- og hvid- 
plettet. De Unge ligne mest Hunnen, men hos den unge 
Han bliver efter den første Fælding Hovedet og Overhalsen 
sorte og Panden rustbrun. Fischer erholdt i Dec. 1854 
en gammel Hun med en hvid Ring om Halsen. 
Den har sit Hjem i det nordlige Asien og Europa; om 
Vinteren er den den almindeligste Dykand ved vore Kyster, 
hvor den indfinder sig i Oktbr. og tildels forbliver til For- 
aaret; nogle Individer vandre sydligere og vende tilbage i 
Marts og April. Melchior saae endnu den 8de Mai 1824 
en stor Flok ved Enø under Baroniet Gaunø, og der blev 
(ifølge hans Notitser) skudt en gammel Han ved denne Ø 
den 28de Juni 1825, hvilket næsten kunde lade formode, at 
