689 
hvide Hoved en kort afrundet Top; denne og en rund Plet paa 
Tøilerne spanskgrønne; Bugsiden blegt rustfarvet; Skuldrene 
med baandagtige, halvt hvide, halvt violetsorte seglformige Fjer; 
det violetsorte Speil bagtil hvidkantet. Hunnen: mørkebrun 
med sorte Pletter og Tværbaand; Speilet mørkere brunt, foroven 
og forneden indfattet med hvide, bagtil med et grønagtigsort, 
Tværbaand. 
Afbildn. Tab. XLIX (Anas Stelleri). — Suppl. Tab. 30. 1, Han i Sommer- 
dragt. 2, Hun. 
Længde 18”, 
Lidt større end Havlitten. Iris brun. Den unge Han 
har et smalt sort Baand paa de hvide Vingedækfjer, men 
ligner ellers mest Hunnen. Den gamle Han i Sommerdragt 
afviger heller ikke meget fra Hunnen; men Speilet er mør- 
kere, smukt blaaligglindsende og har foran og bagtil bre- 
dere hvide Tværbaand. 
I Skjønhed kan neppe nogen europæisk And sættes ved 
Siden af denne Art, der hører hjemme i det nordlige Asien 
og Amerika og kun temmelig sjeldent indfinder sig ved 
Europas Kyster. Archivarius Winther var den Første, som 
forøgede vor Fauna med denne herlige Fugl, idet han i 
Febr. 1830 til det Kongl. Museum skjænkede en gammel 
Han, som han havde kjøbt af nogle Fiskere fra Gilleleie, der 
havde fanget den i deres Garn og stode tiltorvs med den 
her i Byen. Den 17. Januar 1849 blev en gammel Hun 
skudt ved Helsingør (Steenberg), og sammesteds en ung 
Han d. 14. Februar 1855; det sidstnævnte Exemplar findes 
i Apoth. Benzons Samling. I Norge forekommer den aarligt 
flokkevis i Østfinmarkens Fjorde, navnlig om Vinteren. I Som- 
meren 1869 blev den funden ynglende der (Nordvi. Collett).%) 
Ved Sverrigs østlige Kyst træffes den i Træktiderne undertiden 
+) Angivelsen beroer dog vistnok paa en Feiltagelse, uagtet Prof. Newton 
erkjendte de paagjældende Æg som tilhørende denne Art. Ifølge 
Mewes kunde de nemlig ikke skjelnes fra Æggene af Harelda gla- 
cialis, medens de af Middendorff fra Siberien hjembragte sikkre 
Æg af St. dispar ere meget større og minde om Somateria-Æg (Reinh.) 
