696 
trappeformig med 16—20 Styrere; Hovedet temmelig stort, 
med en Top eller forlængede Naåkkefjer; Halsen temmelig 
tynd og Kroppen langstrakt. 
Kjønnene ere ulige, og Hannen adskiller sig i sin Som- 
merdragt mindst fra Hunnen, der kun har en enkelt Fæl- 
ding, medens Hannen har en dobbelt. De leve baade paa 
det ferske og salte Vand, mest i Flokke, men parvis i 
Yngletiden. Hunnerne ruge alene, hvorimod Hannerne slaåae 
sig sammen i Selskaber, såasnart Parringen er forbi, og leve 
for sig. De nære sig især af Fiske, ere meget graadige, 
svømme med dybtliggende Krop og dykke med stor Fær- 
dighed, men de gåae daarligt og i næsten opret Stilling. 
Deres Flugt er rask og udholdende. Som meget sky og for- 
sigtige Fugle lade de sig ikke let komme paa Skud; det 
vanskeliggjør desuden Jagten, åt de Anskudte bide sig fast 
i Tangen paa Bunden af Vandet. Ofte fanges de i Fiske- 
garn. 
Stor Skallesluger, Mergus merganser, L. 
Syn. Merganser castor, Briss. (L.) 
Dansk: Gulskræp, gul Skallesluger, Skjørand, stor Havgasse, Bøge- 
skrække (Falster). Norsk: Stor Fiskeand, Fiskeand, Fagergaas. Svensk: 
Storskrake, Skrake, Skråcka, Kårfogel, Hålskråcksfogel (Kalmar), Gul- 
skråcka (Blekingen). Færøisk: Topåndt (M.), Topondt (H.). Islandsk: 
Stora Toppond, Gulond. 
Artsm. Næb og Ben røde, Næbet af Indertaaens Længde; Speilet hvidt, 
uden mørkt Tværbaand; Hovedet og Overhalsen sortegrønne eller 
rustbrune; paa Nakken en tyk Top, der er længst hos Hunnen. 
Afbildn. Tab. -L. — Suppl. Tab. 32. 1, Han i Sommerdragt. 2, Hun. 
Længde 25—26”, Hunnen mindre. 
Iris højirød; Underhalsen, Brystet, Siderne, Bugen, de 
øverste Vingedækfjer og de yderste Skulderfjer hvide, med 
et gulagtigt, paa Brystet og Skuldrene rødgult, Skjær, som 
for største Delen taber sig, naar Fuglen er død. Siderne af 
