697 
Overgumpen og de yderste Laarfjer graavatrede. Forryggen 
med de tilgrændsende Skuldre sorte; de inderste Svingfjer 
kantede med Sort, Mellemryggen, Overgumpen og Halen 
askegraa. Hunnen: Hovedet med Fjerbusken og den øverste 
Halvdel af Halsen rødbrune, blot Struben hvid; Forhalsen 
og Forbrystet hvide; Laarfjerene og Halen askegraa; Bugen 
askegraat plettet; Brystet hvidt med svagt rødgult Skjær; 
Dækfjerene nærmest Speilet have graa Spidser; Speilet 
hvidt; Svingfjerene sorte; Iris brun; Næb og Ben blegere 
røde end Hannens. De unge Hanner og de gamle i Som- 
merdragt ligne Hunnerne. 
Denne smukke, anseelige Fugl yngler især i de nord- 
lige Lande og er derfor hyppigst hos os om Vinteren, 
skjøndt aldrig i saa stort Antal som den følgende Årt. En- 
kelte Par findes ynglende her i Landet; saaledes fandt Mech- 
lenburg, den I1ste Juli 1846, dens Rede i et hult Træ i 
Kobbermølleskoven ved Flensborg; Bonnez angiver at have 
fundet den ynglende paa Mols; Hage i Corselitze Skov; 
Carstensen og Jagtjunker Brun ved Gurre; Forfatteren ved 
Gaunø den 20de Mai 1851 i en hul Bøg, meget høit fra 
Jorden. I Norge er den almindeligst ved de høitliggende 
Vande i Landets sydlige Del; i Lavlandet yngler den mindre 
hyppigt. I de nordligere Stifter er den almindelig op til 
Lofoten, men i Finmarken forekommer den sparsommere. 
I Sverrig træffes den ynglende lige frå Skaane (f. Ex. ved 
Ringsjø) til Lapland og saavel i det Indre af Landet som 
ved Kysterne, men dog ikke såa hyppig som følgende Årt. 
Paa Færøerne er den — saavidt vides — kun truffen én 
Gang (Marts 1854), men paa Island er den almindelig hele 
Aaret rundt, navnlig i Øens nordlige Del; om Vinteren 
drage nogle Individer Syd paa, men de fleste blive tilbage 
og træffes skarevis i Fjordene, eller, naar Kulden er meget 
stræng, ved de varme Kilder. 
De 12, sjeldent 15, Æg ere blegt rødgule og næsten 
lige spidse ved begge Ender. De findes snart i hule Træer, 
